Liv och död i mörkret får liv.
Vissnar, förvrids, i solens ljusa frid.
Då frambringar den fallna den eviga nattens tid.
Fast kärlek hittar ljus när mörker tar vid
brinner allt när en stjärna förlorar sin strid.
DRAKPRINSEN MYSTERIET AARAVOS
BOK 7 - MÖRKER KAPITEL 9: NYTT LIV
Ödet tar märkliga vägar ibland.
Novasvärdet kom till min förfader men försvann sen i generationer
tills vi behövde det.
Ezran, jag har aldrig tvekat.
Jag har avfyrat pilar som nådde målet innan jag ens hann tänka.
- Nåt med det här känns fel. - Jag måste göra det här.
Jag måste döda Aaravos.
Han kanske ville att du skulle hitta svärdet.
Han gömde det i en gåta så att du skulle tro att idén var din.
Tänk om det är en fälla?
Det kan det vara. Men jag ska möta honom.
Nej, Bait.
Jag är ledsen. Jag kan inte lova det.
Lux Aurea är så långt borta. Vi klarar det inte.
Zym? Vad händer?
Oj!
Nej. Det kan han inte.
Nej! Callum, nej!
När jag är klar dödar han mig. Du har ingenstans att ta vägen.
Du blir fängslad igen, för alltid.
Det är ödet jag väljer! Det jag skriver åt mig själv!
Ezran?
Avizandum, titta!
Det är vår son!
Vi kan inte låta honom göra det här.
Skynda dig, Zym! Skynda dig!
Ditt fönster håller på att stängas.
Agera snabbt, annars beseglar den modige kungen och drakprinsen mitt öde
och sätter världen i brand.
- Callum, du kan inte göra det här! - Jag måste. Annars kommer alla att dö!
För sent, Callum.
Om du uttalar trollformeln nu kommer du att tillhöra mig.
Det finns ingen väg till seger. Det är över.
Du har rätt, men det finns det inte för dig heller!
För vi kommer att offra vad som helst för att stoppa dig och rädda världen.
Mitt hjärta för Xadia!
Ttaks nim rä läjs nid.
Avizandum, dagen du dog gav du allt för att skydda vår son.
Jag vet att kärleken fortfarande lever inom dig.
Ädla dårar är fortfarande dårar.
Oavsett om det dröjer sju år eller 700,
så ska min tid komma!
Claudia.
Du måste fly!
Jag kan hjälpa dig! Jag kan…
Jag tänker inte…
…se ännu en dotter dö.
Claudia kommer undan. Stella, hjälp dem!
- Jag har dig. - Jag vet.
Agguks va rednäh!
Nå? Tänkte du verkligen göra det?
Döda mig? Din syster?
- Jag vet inte. - Så du har gett upp hoppet om mig.
Jag kan döda er båda!
Men jag är fortfarande snäll. Jag är fortfarande mig själv.
När en stjärna dör…
…brinner allt.
Allihopa! In under mina vingar!
Och vad ska era uppoffringar ge er?
Ett ögonblicks frid innan jag återvänder till en värld utan er?
En värld utan stordrakar?
Er död betyder ingenting.
Jag ska…
Håll hårt i varandra.
Farväl, Azymondias.
Jag kommer alltid att älska…
Aaravos pressade oss till det yttersta. Vi var redo att offra allt. Allting.
Du och jag, Callum, Rayla… Vi gav nästan upp allt vi är.
Men tack vare stordrakarna behövde vi inte göra det.
De gav oss en stor gåva: chansen att fortsätta leva.
Att försöka bli bättre.
Det hänger på oss nu, Zym. Vi måste skapa en bättre värld.
Hej.
Jag har tänkt på leksaksbanthern jag hade när du var bebis.
Jag älskade den så otroligt mycket, och du hade sönder den.
Varför tar du upp det nu?
Jag var så arg.
Jag sa att jag hatade dig och skulle hata dig för alltid.
Mamma sa att jag fick vara arg, men känslorna fick inte dröja kvar.
För vi är bröder och skulle behöva varandra.
Jag behöver dig fortfarande. Det är tufft, men jag hoppas…
Och jag behöver dig.
- Bröder. - Bröder.
Bröder.
- Vänta, va? - Började han…
Prata? Ja. Så här låter jag.
Va?
- Va? - Va?
Aaravos är borta.
Men han återvänder om sju år när hans stjärnor står rätt.
Vi måste vara redo, men livet måste fortsätta.
Kung Ezran, det är kanske dags att bygga upp allt igen.
Nej.
Va?
Det är dags att bygga nåt nytt.
"Bygga upp", "bygga nytt", sak samma.
- "Bygga upp" är att göra det som förut. - Det var inte min poäng.
Blanda inte in "bygga om", bara.
Då ändrar man på nåt. Vi har ju pratat om det.
- Titta. Gus är också här. - Gus?
Vår värld stod inför sin undergång, men vi överlevde.
Och efter allt det står vi vid en ny början.
Idag tar vi första spadtaget för en ny stad.
"Vi står där en gräns en gång skilde oss åt."
"Men istället för en gräns ska den här staden bli en bro,
en plats där människor och alver kommer samman för första gången,
hand i hand."
Vänta lite. Om det här stället byggs av alver och människor
har jag en fråga.
- Vem bestämmer? - Precis.
- "Ni." - Dålig idé.
"Alla ni kommer att bestämma."
"I den här staden får alla vara med och fatta beslut som formar vår framtid."
Vi försökte tänka ut ett namn på staden. Terrestrius kom på ett perfekt namn.
Hej. Terry här, som han sa.
Välkomna till staden EvrKynd.
En plats där alla är välkomna, och där vi strävar efter att behandla varandra väl.
Det finns inget paradis.
Men med hårt arbete, disciplin, uthållighet och tålamod
kan vi bygga en bättre plats.
Välkomna till EvrKynd!
Jag saknar henne också.
Jag undrar
var hon är.
Sju år.
Hej. Jag sa till kung Ezran att du skulle komma.
Han är upprörd men tänker lyssna på dig.
Jag är utlämnad åt din nåd.
Jag måste ta konsekvenserna för mina handlingar. Jag accepterar rättvisa.
Som lönnmördare trodde jag att jag var en slags fredsmäklare.
En förvrängd fredsmäklare, antar jag.
Jag trodde att mitt precisionsvåld var den bästa lösningen.
Till och med nödvändigt för att förhindra större blodspillan.
Men så fort jag återvände till Katolis och såg din blick
visste jag att det var lögn.
Min våldshandling sådde frön av mörker, frön av ilska och hat,
som skulle växa sig tusen gånger större än våldet jag trodde att jag stoppade.
Nu ser jag att du bär den smärtan inom dig.
Men ändå, med nåd och styrka,
har du lyckats styra med godhet.
Jag var tränad att acceptera att jag redan var död,
för att kunna utföra mitt mörka uppdrag utan rädsla.
Men
jag är inte död!
Jag lever!
Jag har en familj som jag älskar.
Jag har så mycket att förlora, samma saker som jag berövade dig.
Jag ska förlåta dig.
Jag vet inte hur, men jag måste försöka.
Tack, Ezran.
Och… Jag är så ledsen.
- Nej. Jag älskar dig så mycket, Rayla. - Och jag älskar dig.
Jag måste få veta. Sa min far några sista ord?
Jag vet inte riktigt.
Jag kom in i rummet med pilbågen spänd.
Men när jag släppte pilen hände nåt väldigt underligt.
Kungen satt på en bordskant och såg ut genom fönstret.
Han vände sig mot mig och sen…
Vad då?
Han vände sig mot mig och kraxade.
Du vet…
Jag förstår inte.
Ursäkta mig, kung Ezran, men under veckorna efter den ödesdigra natten
gick det konstiga rykten.
Rykten?
De lät långsökta, men det här förändrar allt.
Vi ska hitta en fågel.
Vem är det? Vad är… Callum?
Litar du på mig?
Ja, det gör jag.
Vi är nästan framme.
Det här känns som bron.
Om jag ska hoppa i vattnet slutar det här illa.
Efter allt som hänt ville jag göra nåt för dig, bara för skojs skull.
Vi jobbade med det här hela dagen.
Du är så fånig.
Tack. Tror jag. Du menade det på ett snällt sätt, va?
"Fånig" kan vara en komplimang i vissa sammanhang.
Vet du vad jag älskar med dig?
Allt.
LEOLAS SISTA ÖNSKAN
ÄVEN I MÖRKRET ÖNSKAR JAG
LEDSEN
RÄDD
ENSAM
ATT VARJE BARN SKULLE VETA…
DU ÄR ÄLSKAD
Undertexter: Susanne Sparv