Døden lever, i mørket blomstrer De visner og vrir seg, i solens lys
Men den falne bringer den evige natten
Selv om kjærligheten finner lys i det mørkeste gys
Vil alt brenne når en stjerne dør
DRAGEPRINSEN AARAVOS-MYSTERIET
KAPITTEL 9: NOVA
Skjebnen jobber på mystiske måter.
Novabladet kom til min formoder
bare for å bli tapt i generasjoner, frem til vi trengte det.
Jeg har aldri vært en som nøler. Jeg har avfyrt piler fra buen
som har nådd målet før jeg har fullført tanken.
- Men noe med dette føles veldig feil. - Jeg må gjøre dette.
Jeg må drepe Aaravos.
Hva om han ville at du skulle finne Novabladet?
Han fikk deg til å tro at det var din idé, men han ledet deg dit.
Hva om dette er en felle?
Det kan være, men jeg skal møte ham.
Ikke denne gangen, Mat.
Jeg beklager. Jeg kan ikke love det.
Lux Aurea er langt unna.
Vi når det aldri.
Zym? Hva skjer?
Nei. Han kan ikke.
Nei! Callum, nei!
Når det er gjort, dreper han meg.
Du har ikke noe sted å dra. Ingen fartøy å kontrollere.
Du blir fanget igjen. For alltid.
Det er skjebnen jeg velger. Den jeg skriver for meg selv.
Ezran?
Avizandum, se!
Det er sønnen vår!
Vi kan ikke la ham gjøre dette.
Fort, Zym! Skynd deg!
Vinduet ditt stenges, sorte magus.
Handle raskt, ellers vil den modige kongen og Drageprinsen forsegle skjebnen min
og sette verden i brann!
Callum, du kan ikke gjøre dette!
Jeg må det. Hvis ikke, så dør vi alle.
For sent, Callum.
Hvis du utfører formelen nå, så tilhører du meg.
Det er ingen vei mot seier.
Det er over!
Det er ikke det.
Ikke for deg heller.
Vi vil ofre hva som helst for å stoppe deg og redde denne verdenen.
Mitt hjerte for Xadia!
Avizandum, den dagen du døde, ga du alt for å beskytte sønnen vår.
Jeg vet at den kjærligheten fortsatt lever inne i deg.
Noble tåper er fortsatt tåper.
Uansett om det er syv år eller syv hundre.
Min tid skal komme!
Claudia.
Du må dra!
Jeg kan hjelpe deg! Jeg kan…
Jeg nekter å…
…se enda en datter dø.
Claudia slipper unna. Stella, hjelp dem!
Jeg har deg.
Jeg vet.
Vel? Skulle du faktisk gjøre det?
Drepe din egen søster?
Jeg vet ikke.
Så du har gitt meg opp?
Jeg kunne drept dere begge!
Men jeg er fortsatt snill. Jeg er fortsatt meg.
Når en stjerne dør…
…brenner alt.
Alle sammen!
Under vingene mine!
Og hva vil deres offer gi dere?
Et lite øyeblikk med fred før jeg returnerer til en verden uten dere?
En verden uten erkedrager? Deres død betyr ingenting.
Jeg skal…
Hold fast i hverandre!
Farvel, Azymondias.
Jeg vil alltid elske…
Aaravos presset oss til grensen. Vi var klare til å ofre alt sammen.
Du og meg, Callum, Rayla, vi ga nesten opp alt vi er.
Men på grunn av dem, erkedragene, så trengte vi det ikke.
De har gitt oss en gave. En sjanse til å fortsette å leve.
Fortsette å bli bedre. Det er opp til oss, Zym.
Vi må skape en bedre verden.
- Hei. - Hei.
Jeg har tenkt litt på leke-bantheren jeg hadde da du var baby.
Jeg elsket den over alt på jord.
- Og du ødela den. - Og dette vil du snakke om nå?
Jeg var så sint.
Jeg sa "jeg hater deg" og at "jeg vil hate deg for alltid".
Mamma sa jeg kunne være sint, men ikke la vonde følelser sitte igjen.
Vi kom til å trenge hverandre. Vi er brødre.
Jeg trenger deg fortsatt. Det har vært en tung tid, men jeg håper…
Jeg trenger deg også.
- Brødre. - Brødre.
Brødre.
- Vent, hva? - Sa han…
Brødre? Ja. Det er sånn jeg høres ut.
- Hva? - Hva?
Aaravos er borte.
Men ikke for alltid.
Han returnerer om syv år når stjernene er på linje.
Vi må være klare, men livet må fortsette.
Kanskje det endelig er på tide å bygge opp igjen.
Nei.
Hva?
Det er på tide å bygge noe nytt.
Du sier potet, jeg sier potitt.
- Bare så du vet, så er det potet. - Nei, det er hele poenget.
Ikke få ham til å starte med "halvtomt glass".
Det er "halvfullt". Det har vi snakket om!
- Se! Til og med Gus er her! - Gus?
Vår verden så mot slutten, men vi overlevde.
På den andre siden fant vi en ny begynnelse.
Så i dag fødes en ny by.
"Vi står der hvor en grense i sin tid delte oss.
Men nå, i stedet for en grense, skal denne byen være en bro.
Et sted hvor mennesker og alver kan komme sammen som én for første gang,
hånd i hånd."
Vent! Hvis stedet blir bygget av alver og mennesker, har jeg ett spørsmål.
- Hvem bestemmer? - Nettopp!
- "Det gjør dere." - Dårlig idé.
"Alle skal bestemme. I denne byen vil hver og en ha en stemme i alle avgjørelser
som skal forme fremtiden."
Vi tenkte på hva byen skulle kalles. Terrestrius foreslo noe som fanget ånden.
Hallo!
Terry her. Som han sa.
Velkommen til byen All-art.
Det skal være et sted hvor alle er velkomne.
Hvor vi vil streve etter å være snille.
Det finnes ikke en utopi,
Men med hardt arbeid og disiplin, standhaftighet og tålmodighet
kan vi skape et bedre sted.
Velkommen til All-art!
Jeg savner henne også.
Jeg lurer på…
…hvor hun er.
Syv år.
Hei. Jeg sa til Kong Ezran at du skulle komme.
Han virket opprørt, men han sa at han vil lytte.
Jeg er her på din nåde.
Jeg fortjener å møte konsekvensene for mine handlinger.
Jeg aksepterer min dom.
Som snikmorder overbeviste jeg meg selv om at jeg var en fredens alv.
En forskrudd fredens alv, kanskje.
Jeg trodde at mine voldelige handlinger var ønskelige,
nødvendige til og med,
for å avverge større blodsutgytelser.
Men du skjønner, det øyeblikket jeg kom tilbake til Katolis og så dine øyne,
visste jeg at jeg har løyet til meg selv.
Mine voldelige handlinger plantet mørkets frø.
Frø av sinne og hat,
som skulle vokse til tusen ganger den volden jeg trodde jeg kunne stanse.
Jeg ser nå at du bærer den smerten inne i deg.
Og til tross, med styrke og nåde,
har du klart å lede med vennlighet.
Jeg ble trent til å akseptere at jeg var død,
slik at jeg kunne utføre mitt mørke arbeid uten frykt.
Men…
…jeg er ikke død. Jeg er i live.
Jeg har en familie jeg elsker.
Jeg har så mye å tape. Akkurat det samme som jeg tok fra deg.
Jeg skal tilgi deg.
Jeg vet ikke hvordan, men jeg er nødt til å prøve.
Tusen takk, Ezran. Jeg er så lei for det.
- Ikke. Jeg er så glad i deg, Rayla. - Jeg er så glad i deg også.
Jeg må vite. Hadde min far noen siste ord?
Jeg er usikker.
Da jeg entret rommet, var buen min klar. Men da jeg slapp pilen,
så skjedde det noe rart.
Kongen satt på et bord og stirret ut av vinduet.
Han snudde seg, og så…
Hva?
Han snudde seg mot meg, og han kvakket.
Du vet…
Jeg bare, forstår ikke?
Beklager, men i dagene og ukene etter den skjebnesvangre natten
var det noen rare rykter som gikk.
Rykter?
Jeg syns de var litt drøye, men dette endrer alt sammen.
Vi har en fugl å finne.
Hvem… hva er…
Callum?
Stoler du på meg?
Det gjør jeg.
Ok, vi er nesten fremme.
Det føles som vi er på broen.
Må jeg hoppe i vannet, så ender det ikke bra.
Med alt som har skjedd, ville jeg gjøre noe for deg. Bare for gøy.
Vi har jobbet med det i hele dag.
Du er så tåpelig!
Takk. Jeg mener, jeg tror takk? Du mente det vel på en fin måte?
Tåpelig er et kompliment i en viss kontekst.
Vet du hva jeg elsker med deg?
Alt sammen.
LEOLAS SISTE ØNSKE
Jeg ønsker at selv i mørket,
om de er triste, redde
og alene,
skal alle barn vite
at de er elsket.
Tekst: Mari Hegstad Rowland