Døden i live I mørke trives
Solens lys Skal deres liv fordrive
Med Den Faldne Vil natten komme og blive
Skønt kærlighed lys I mørke øjne tænde
Når en stjerne dør Skal alting brænde
DRAGEPRINSEN - MYSTERIET OM AARAVOS
BOG 7: MØRKE - KAPITEL 9: NOVA
Skæbnens veje er uransagelige.
Novasværdet fandt vej til min forfader for at forsvinde,
til vi fik brug for det.
Jeg har aldrig før tøvet i mit liv.
Mine pile når deres mål, før jeg kan føre tanken til ende.
- Men noget her føles forkert. - Jeg er nødt til at gøre det…
Jeg må dræbe Aaravos.
Måske lod han dig finde Novasværdet.
Måske skjulte han det i en gåde, så du ville tro, det var din idé.
Det er måske en fælde!
Måske, men jeg vil stadig kæmpe mod ham.
Nej, Mums…
Beklager. Det kan jeg ikke love.
Lux Aurea er så langt væk, vi når det aldrig.
Zym? Hvad sker der?
Det må han ikke!
Nej, Callum!
Når det er gjort, dræber han mig. Og så har du intet hylster at styre.
Du vil være fanget igen for evigt.
Det er den skæbne, jeg vælger! Den, som jeg skriver for mig selv.
- Ezran? - Avizandum, se! Det der er vores søn!
Det kan vi ikke tillade, at han gør.
Hurtigt, Zym! Skynd dig!
Dit vindue lukker sig, sortmagiker.
Hurtigt, eller den tapre konge og Drageprinsen vil besegle min skæbne
og sætte verden i brand.
Callum! Det her må du ikke gøre!
Jeg er nødt til det. Hvis ikke, vil alle dø.
For sent, Callum. Hvis du udfører besværgelsen nu, vil du tilhøre mig.
Der er ingen vej, der fører til sejr. Det er forbi.
Der er ingen vej til sejr! Heller ikke for dig!
For vi vil ofre hvad som helst for at stoppe dig og redde denne verden.
Mit hjerte for Xadia!
Avizandum, den dag du døde, gav du alt for at beskytte vores søn.
Jeg ved, den kærlighed stadig lever inde i dig.
Ædle tåber er stadig tåber.
Om det bliver syv år eller 700,
vil min tid atter komme!
Claudia.
Du må herfra!
Jeg kan hjælpe dig! Jeg kan…
Jeg nægter at…
…opleve endnu en datter dø.
Claudia slipper væk! Stella, hjælp dem!
- Jeg har dig. - Det ved jeg.
Havde du så tænkt dig at gøre det? Dræbe mig? Din søster?
- Det ved jeg ikke. - Du har helt opgivet mig.
Jeg kunne dræbe jer!
Men jeg er stadig god, jeg er stadig mig.
Når en stjerne dør…
…skal alting brænde.
Skynd jer! Ind under mine vinger!
Og hvad får I ud af al jeres opofrelse?
Et kort øjebliks fred, før jeg vender tilbage til en verden uden jer?
En verden uden Ærkedrager?
Jeres død betyder ingenting. Jeg skal…
Hold godt fast i hinanden.
Farvel, Azymondias.
Jeg vil altid elske…
Aaravos pressede os til det yderste. Vi var klar til at ofre alt.
Du og jeg. Callum, Rayla… Vi var tæt på opgive alt, hvad vi er.
Men takket være Ærkedragerne behøvede vi det ikke.
De har givet os en stor gave, chancen for at leve videre,
at altid prøve at være bedre. Det er op til os nu.
Vi må skabe en bedre verden.
- Hey. - Hej.
Kan du huske den tøj-banther, jeg havde, da du var baby?
Jeg elskede den mere end noget andet, og du ødelagde den.
- Og det vil du gerne tale om nu? - Jeg var så gal.
Jeg sagde, jeg hadede dig, og at jeg ville hade dig evigt.
Og mor sagde, at jeg ikke måtte lade de slemme følelser blive.
For vi ville få brug for hinanden, vi er brødre.
Og jeg har stadig brug for dig. Jeg håber virkelig…
Jeg har også brug for dig.
- Brødre. - Brødre.
Brødre.
- Vent, hvad? - Hørte vi ham…
Tale? Ja, det er sådan, jeg lyder.
- Hvad? - Hvad?
Aaravos er borte.
Men kun i syv år, til hans stjerner står på linje.
Vi må være klar, men livet går jo også videre.
Måske er det omsider tid til at genopbygge.
- Nej. - Hvad?
Vi skal bygge noget nyt.
- "Persellesovs", "persillesovs"… - Det hedder altså "persellesovs".
Nej, det er ikke pointen.
- Bare du ikke nævner ordet "kiksekage". - Det hedder "keksekage", Corvus!
- Se! Selv Gus er her. - Gus?
Vores verden var ved at gå under, men vi overlevede.
Og her står vi nu sammen ved en ny begyndelse.
I dag lægger vi grundstenen til en ny by.
Vi står, hvor en grænse engang skilte os ad.
Men nu vil vi i stedet for en grænse have en by, der bygger bro.
Et sted, hvor mennesker og elvere kan leve sammen for første gang.
Hånd i hånd.
Vent! Hvis det her sted skal bygges både af elvere og mennesker,
har jeg et spørgsmål.
- Hvem skal bestemme? - Nemlig!
- Det skal I. - Dum idé!
I skal alle sammen bestemme.
I denne by får I alle en stemme, der vil forme vores fremtid.
Terrestrius har fundet på et navn, der virkelig indfanger den nye bys ånd.
Halløj! Terry her, som han sagde.
Velkommen til byen Allenstad!
Et sted, hvor alle væsner er velkomne, og vi vil være venlige over for hinanden.
Den perfekte verden findes ikke,
men med hårdt arbejde og disciplin, vedholdenhed og tålmodighed
kan vi bygge et bedre sted.
Velkommen til Allenstad!
- Jeg savner hende også. - Hvor mon…
…hun er?
Bare syv år.
Hej. Jeg fortalte kong Ezran, at du var på vej.
Han virkede vred, men vil lytte til dig.
Min skæbne er i dine hænder.
Jeg vil tage følgerne af mine handlinger og forlige mig med retfærdigheden.
Jeg havde som lejemorder overbevist mig selv om, at jeg var en fredsskaber.
Om end en forskruet form for fredsskaber.
Jeg troede, at min præcise voldsudøvelse
var at foretrække, var nødvendig tilmed,
for at forhindre større blodsudgydelser.
Men i det øjeblik, jeg vendte tilbage til Katolis
og så ind i dine øjne, vidste jeg, jeg havde løjet for mig selv.
Mine voldshandlinger plantede mørke frø,
plantede vredens og hadets frø.
Frø, der ville blive tusind gange større end den vold, jeg prøvede at stoppe.
Jeg ser nu, at du bærer på den smerte inden i dig.
Og du har dog med værdighed og styrke
haft evnen til at lede med godhed.
Jeg blev oplært til, at jeg allerede var død,
så jeg ville kunne udføre mit mørke arbejde uden frygt. Men…
…jeg er jo ikke død!
Jeg er i live! Jeg har en familie, jeg elsker.
Jeg har så meget at miste. Netop alt dét, som jeg tog fra dig.
Jeg vil tilgive dig.
Jeg ved ikke hvordan, men jeg må prøve.
Tak for det, Ezran, og jeg er så ked af det.
- Lad være. Jeg elsker dig så højt, Rayla. - Så meget i lige måde.
Jeg må vide det, havde min far nogle sidste ord?
Jeg er ikke sikker.
Jeg kom ind i rummet med buen klar.
Men da jeg afskød pilen, skete der noget besynderligt.
Kongen sad på et bord og stirrede ud ad vinduet.
- Han vendte sig om, og så… - Hvad?
Han vendte sig og skræppede op. Som en fugl. Sådan…
Jeg er slet ikke med.
Undskyld mig,
men i ugerne efter den tragiske nat begyndte nogle ret sære rygter at gå.
Rygter?
Jeg troede, det var tom snak, men dette ændrer jo alt.
Vi har en fugl at finde!
Hvad er der? Callum?
Stoler du på mig?
Ja, jeg gør.
Okay, vi er der næsten.
Sig mig, står vi på broen?
Hvis du vil have, jeg hopper i, ender det skidt.
Med alt dét, der er sket, ville jeg gøre noget sjovt for dig.
Så vi har øvet dét hele dagen.
Hvor er I dog langt ude!
Tak! Altså, det tror jeg da nok. Du mente det på en søde måde, ikke?
"Langt ude" er et kompliment i visse sammenhænge.
Hvad elsker jeg ved dig?
Det hele.
LEOLAS SIDSTE ØNSKE
JEG ØNSKER, AT HVERT BARN SELV I MØRKET
TRIST
BANGE
ALENE
SKAL VIDE DETTE…
DU ER ELSKET
Tekster af: Anna Jennifer Christiansen