Tidligere i Drageprinsen.
Claudia og Aaravos vil slippe Mellemsfærens væsner fri.
Mors spiralis!
Du ved, hvad der bliver det næste. Hvad jeg har brug for, du gør.
Åbn ild. Nu!
Vi er ikke bange for dig.
Hvis du elsker dem, Rayla, Ezran, dem alle, vil du ofre alt for dem.
Der må være en anden udvej. En udvej uden dig. Jeg har en plan.
DRAGEPRINSEN - MYSTERIET OM AARAVOS
BOG 7: MØRKE KAPITEL 7: TITANEN OG KONGEN
Kære Ezran, jeg begyndte at skrive et brev til dig.
Om, at jeg er ked af,
at der er opstået splid mellem os.
Og om, hvor sikker jeg er på, at vi vil kunne klinke skårene.
Men det her er ikke dét brev.
For min store frygt er blevet til virkelighed: Aaravos er tilbage.
Han har sluppet de dødes ånder løs i verden.
Ånderne kan ikke overleve i dagslyset, så Aaravos' plan er at skabe en evig nat.
Heldigvis…
…har jeg også en plan.
Nye og gamle venner vil hjælpe os med at stoppe ham.
Aaravos har brug for Solkuglen i Lux Aurea for at fordærve selve Solen.
Vi advarer dronning Janai og tante Amaya
om at beskytte kuglen for enhver pris.
Vi må have en ny kolos-perle, så jeg beder Ærkemagiker Akiyu skabe én.
Og så må vi kæmpe mod Aaravos ansigt til ansigt. Her må vi have hjælp.
Så vi samler Ærkedragerne,
Domina Profundis fra havets dybder.
Rex Igneous fra hans hule i Umber Tor.
Og Zubeia, hvis hun er rask nok.
Jeg skal bruge din hjælp: Få fat i Zubeia og mød os i Lux Aurea.
Hvis Ærkedragerne kan holde Aaravos nede lidt,
kan jeg indespærre ham i den nye perle med havmagi.
Vi behøver ikke holde ham nede, vi har allerede fanget ham.
- Det ville Callum vide, hvis han var her. - Hallo! Kong Ezran!
Så Callums plan er at indespærre Aaravos i en ny perle med hjælp fra Ærkedragerne.
Den vil trække tænder ud.
Aaravaos har du allerede, så vi er halvvejs i mål.
Ja, vi skal takke Corvus og Aanya.
Aaravos er fanget, men vi bør hjælpe Callum.
Fint. Men jeg kan ikke rejse, mens Aaravos er fanget her.
Soren, du og Corvus tager til Zubeia.
Som det gamle mundheld siger: "Vejen, du søger, er bevokset med svampe."
- Det er ikke et mundheld. - Det er en klassiker.
Kong Ezran, hvad stiller du op med Aaravos?
Vi venter på, I er tilbage med Callum og Perlen. Vi skal nok være klar til jer.
Et besøg fra selveste kongen? Du beærer mig.
Nej, jeg kommer for at dømme dig.
Dine forbrydelser er utallige, og de huskes af dine ofre i hele Xadia.
Du har vist besluttet dig for, at jeg er skyldig.
En konge må se dem, han dømmer, i øjnene og høre deres grunde.
Aaravos, hvad siger du til dit forsvar?
Jeg…
…er uskyldig.
Undskyld, er du tante Amaya? Nå, okay. Men skønt at møde dig!
Er du tante Amaya? Nej?
Hvad så med dig? Fed rustning.
- Halløj. Er du… - Tante Amaya? Nej.
Jeg er faktisk dronning Amaya.
Men du kender nok mine nevøer.
- Så Aaravos' plan er at tage Solkuglen og… - Dræbe Solen.
- Callum sagde, I kan stoppe ham. - Stoppe ham?
Vi kan bekæmpe ham, men vil det være nok?
Nej, det vil ikke. Ingen hær kan hamle op med en Stjernefrændetitan.
Vi kan ikke beskytte Solkuglen mod Aaravos,
men måske kan vi ødelægge den.
Besværgelsen er kompliceret og farlig. Kun den mægtigste Ildmagiker kan udføre den…
Og kun én blandt alle Solildelverne kan klare det.
Det er udelukket.
Du dømmer mig til døden og beder mig nu om en tjeneste.
Jeg nægter at ødelægge kuglen, når der er håb om, at den kan genoprettes.
- Ikke engang for at redde et liv? - Hvis liv? Mit eget?
Nej. Selve Solens liv. Du er den eneste, der kan redde hende nu.
Vær hilset! Jeg søger audiens hos Rex.
Det er jeg bange for, er umuligt.
Ja, beklager. Ingen har set Rex i månedsvis.
Er I helt sikre? Jeg er ret sikker på, jeg lige så nogen derinde.
Herinde er han ikke. Og vi aner ikke, hvor han kan være.
Hvor vi dog savner ham!
Farvel! Kom endelig tilbage om et årti eller sådan.
Sikken skam, jeg kom med en lækkerbisken,
der aldrig har forladt Sølvlunden før.
Jeg ser, at rygtet om min største svaghed har spredt sig:
Min søde tand.
Hvad ønsker du af mig, elver fra Sølvlunden?
Smag først den her, store drage, så kan vi snakke.
- Uskyldig? Det mener du vel ikke. - Det er jo bare sandheden.
Du kalder mig din fjende, men jeg er din vigtigste allierede.
Se, hvor du står.
Sol Regem udslettede jeres by, og han døde. Noget, jeg sørgede for.
Jeg har allerede allierede: elverne og dragerne, alle ofre for din ondskab.
Elvere og drager er beklageligvis ringe allierede.
I århundreder gennemtvang de deres orden
og holdt menneskene forkuede og undertrykte.
Elverne og dragerne, du forrådte?
Jeg forrådte dem, ja, ved at dele magiens gave.
Er det ikke bevis på, at jeg er uskyldig?
Dét, jeg gjorde, gjorde jeg for menneskeheden. For jer.
Du kender tydeligvis min historie, så du må også kende min tragedie.
Hvordan min Leola blev udryddet af dine allierede,
fordi hun delte sin magi med menneskene. Jeg blev ved at styrke menneskene,
så de kunne smide Xadias lænker. Hvilket de gjorde.
Du er god til at fortælle det meste af sandheden.
Det meste? Hvilke sandheder har jeg udeladt?
Du lærte de mennesker sort magi. Du fordærvede dem.
Du kalder det fordærvelse, jeg kalder det for kompromiser.
Børn tror, at verden enten må være på den ene eller den anden måde.
Men med modenheden lærer vi, at livet mest leves i rummet indimellem.
Jeg har blot hjulpet menneskeheden med at gøre sig fri.
Var det ikke et par kompromiser værd?
Du er i sandhed enestående, Ezran.
Venlig, modig, vis.
Xadia står over for en helt ny æra. Det ved du, og det skræmmer dig.
Vær ikke bange. Acceptér det, slut dig til mig.
Du kan forvandle dét, der kunne blive en tragedie, til en triumf.
Gøre den nye æra til en storslået ny tid for menneskeheden.
Men kun, hvis du kan sætte dig ud over din barnlige modvilje.
Kun, hvis du kan gå på kompromis og tillade, at jeg hjælper dig.
Hej! Blad for at møde dig. Og dig med. Der er mange.
Jeg er ked af det, men Dragedronningen er ikke helet endnu.
Men hun skal hjælpe os med at stoppe Aaravos. Hvornår bliver hun rask?
Denne fordærvende magi er det stærkeste og ondeste, jeg nogensinde har set.
Den kan forvandle selv et kraftfuldt væsen til ét af mørkets grummeste monstre.
Du siger altså, at hvis Zubeia rejser nu, vil fordærvelsen være uhelbredelig?
Nej! Er hun tilbage om et par uger, får hun ny salve på, og alt er godt.
Okay, venner! I er søde, men jeg skal videre.
Du har ret, Aaravos. Jeg vil føre verden ind i en ny æra.
- Men jeg går ikke på kompromis. - Ikke?
Du siger, jeg bør tro på dig, fordi du er gammel,
at jeg ikke kan se klart.
For mig er det omvendt.
Du ser verden gennem hadets prisme og ser ikke andre måder at opnå ting på.
Det kan jeg.
Nu udelader du en del af sandheden.
Hvad?
Menneskeheden ses kun klart gennem historiens prisme.
Så hvis jeg må, vil jeg fortælle dig din historie, Ezran.
De dele, som du aldrig har hørt om.
For 3.000 år siden kæmpede Shiruakh mod Stjernefrændeelveren Laurelion.
Shiruakh leverede det dræbende bid,
men i den kosmiske storm, Den Ærværdiges død afstedkom,
forgik dragen også selv.
Én af hendes store hugtænder blev smedet om til et våben.
Selve det våben, der kan dræbe en Stjernefrændeelver.
Det er kendt som Novasværdet.
- Det har intet med mig at gøre. - Har det ikke?
Novasværdet fandt vej til din forfader, en kvinde, der var skyld i min undergang.
Hun kunne have udryddet mig, men valgte i stedet at indespærre mig,
at skåne mig. Hvad var mon grunden?
Da hun døde, forsvandt sværdet i historiens glemsel.
Hun tog dens hemmelighed med sig i graven.
Så vil jeg gå i hendes fodspor.
Du bliver spærret inde igen, og denne gang slipper du aldrig ud igen.
Spærret inde? Af hvem dog? Din bror?
Jeg forstår det ikke. Hvad er der sket her? Var det en storm?
Intet fra naturen kan dræbe alle levende væsner på denne strand.
Det var et angreb.
Men tidevandsdammen her er ikke bare varm, den har været kogt!
Akiyu! Hun er i fare!
Hold Callum ude af det her.
Der er et stærkt åndsslægtsskab mellem din bror og mig.
Callum ser verden, som jeg gør. Han forstår, at kompromiser er nødvendige.
Snart vil din bror omfavne den sorte magi for at redde dem, han elsker.
- Det har du vel set skrevet i Stjernerne? - Nej, nej.
Jeg har set det skrevet i hans øjne.
- Du lyver! Det ville Callum aldrig gøre! - Jeg lyver aldrig, Ezran.
I dit hjerte ved du det allerede.
Callum kommer til at gå ned ad den mørke sti.
Men han behøver ikke gå alene. Slut dig til ham.
Slut dig til os.
En skam. Jeg nød sådan vores samtale, unge konge.
Men jeg har ventet her længe nok. Se, Solen er gået ned.
Nej, nej!
Akiyu! Nej.
Hvad er der sket?
Vi er ikke alene.
Claudia, jeg ved, du er her. Kom frem! Hold op med at gemme dig!
Jeg gemte mig, men ikke af den grund, du tror.
Fordi du har gjort noget frygteligt og er bange for at se følgerne i øjnene?
Nej, fordi jeg ikke ønskede også at måtte dræbe dig.
Petra volare!
Pavimento liquefactum!
Galida pavimento!
Fulgur hastem.
Veinus frigoris!
Du imponerer mig, Callum. Du har lært primal-magi.
Men sort magi vil altid trumfe den.
- Stop, Claudia! - Hvad vil du have, jeg gør?
Jeg vil ikke have, du dør, men du giver mig jo intet valg.
Rør dig ikke.
Smid staven langt fra dig.
Hvordan skal jeg smide staven, hvis ikke jeg må røre mig?
Gør det nu!
- Hvad nu? - Nu venter vi på, at Callum får vejret.
Og så vil han beslutte, om du skal leve eller dø.
Draconis praesidium!
Murus aquae!
Hun er væk.
Det er min skyld, jeg burde have vidst det.
Uden Akiyu er der ingen perle til at slå Aaravos med.
Ingen selvbebrejdelser nu.
Findes der ikke en magiker, der kan skabe endnu et fængsel?
Nej, der er ikke andre.
Men der er en måde.
Runaan, jeg vil bede dig om at gøre noget.
Kom til mig, I sultne skygger.
I rasende og rædselsvækkende ånder. Kom!
Vi må af sted!
Husk dette, Ezran. Jeg lyver aldrig.
Alle i nattens børn, find trøst i dette mørke.
For snart behøver I aldrig frygte daggryet igen.
Deres majestæt.
Tekster af: Anna Jennifer Christiansen