Detta har hänt i Drakprinsen.
Den fallna stjärnan har återvänt till Xadia.
Han kommer att bringa mörker över världen.
Att resa i den här storleken kan innebära onödiga risker.
Det är en eldrubin. Vi kan bygga vapen för att skydda människorna.
Du utnyttjade mig. Så behandlar man inte nån man älskar.
- Var är Terrestrius? - Han gav sig av.
Claudia och Aaravos ska släppa ut varelser från Mitt-emellan.
Vi måste stoppa henne men utan att skada henne.
Hur då?
Kärlek driver henne. Särskilt kärleken till familjen.
- Vad menar du? - Er mamma.
DRAKPRINSEN MYSTERIET AARAVOS
BOK 7 - MÖRKER KAPITEL 6: OMKASTNING
Claudia, jag har nåt att erkänna.
Jag har tänkt på en sak som Terrestrius sa.
Jag ljuger aldrig.
Men ibland säger jag bara halva sanningen.
Och i skuggan av den andra halvan kan nåt osant gömma sig.
Det låter som att du tänker erkänna en liten lögn.
När jag berättade om Mitt-emellan,
där andar med ouppklarade affärer fastnar, frågade du om din far är där.
Jag sa att det var möjligt.
Men, Claudia, hela sanningen är
att jag inte tror att din fars ande…
Jag vet.
Sista gången jag såg honom grät jag.
Jag såg honom knappt genom tårarna. Men när jag fokuserar…
När jag minns hans ansikte ser jag att han hade lagt allt bakom sig.
Han hade tagit en ny väg. Han hade funnit frid.
Min pappa lämnade världen utan ouppklarade affärer.
Om du inte tror att din far är där, varför vill du då kasta om Nexusmånen?
Bra fråga.
- Du kan väl svara? - Va?
Varför gör du det här?
Det är som jag alltid har sagt: Den så kallade "kosmiska ordningen",
som föreskrivits av alver och drakar, måste raseras.
Men varför?
Jag måste höra hela din sanning. Hur hemsk den än är.
Varför vill du detta?
För Leola.
Min kära lilla flicka.
Hon straffades för ett oskyldigt misstag.
Ett barn, slungat till sin död för att skydda deras kosmiska ordning.
Så det är passande att jag förverkligar deras största skräck:
den stora upplösningen…
- Pappa! - …i Leolas namn.
Jag vill att de ska plågas.
De orsakade ett sår i mig som är så djupt att det aldrig kommer att läka.
Att överleva ett sånt sår innebär ett evigt lidande.
Och jag vill att de ska dela det lidandet.
Jag vill att de ska plågas.
Okej.
Följ mig.
Den fallna stjärnan har återvänt till Xadia.
Han kommer att bringa mörker över världen.
Min bror Kosmo såg allt i sina syner.
Syner? Men himlaalverna lovade att vakta Aaravos fängelse, Pärlan!
Kom nån till det frusna norr?
Den riktiga Pärlan var i Katolis hela tiden.
Va? Det kan inte stämma. Det är omöjligt.
Pärlan ni tog med till Stjärnskrapan var gjord av godis.
Vi åt upp den.
Godis? Det…
Godis? Men det betyder… Jag bytte inte den falska mot den äkta.
- Jag lämnade den riktiga Pärlan i Katolis. - Ja.
Jag klantade mig på nåt sätt.
Allt är mitt fel.
Det är inte ditt fel. Du måste ha varit under Aaravos kontroll.
Ska det få mig att må bättre? Det känns ännu värre!
- Det är inte ditt fel. - Självklart är det mitt fel.
Om jag tagit rätt Pärla skulle Aaravos vara fängslad nu!
- Callum. - Han är fri på grund av mig.
Han rymde på grund av mig när vi trodde att det var över!
Snälla, lyssna på mig.
Vi satt här och åt efterrätt, Rayla!
Tänk om jag kunde ha gjort nåt för att stoppa honom? Tänk om…
- Nej! - Vad är det? Vad står på?
Inget, jag behöver bara vara för mig själv.
Manus pluma volantus.
Callum!
Vänta. Det är nåt som inte stämmer.
Kom fram! Jag vet att du är där!
- En mindre olägenhet. - Jag ordnar det.
Nå? Vad är det här? Nån slags uppgörelse?
Vi vill inte slåss.
Terry fick oss att lova att vi inte ska skada dig.
Det är tyvärr för sent.
- Din tur. - Att göra vad då?
Jag lade ner mitt svärd. Lägg ner staven nu.
Pappas stav.
Nej. Den är min nu.
Och jag har ett jobb att göra.
Mamma?
Vad har jag gjort?
Vad har jag… Vad ska jag göra nu?
Hallå?
Är det nån där?
Jag vill vara ensam, sa jag!
Du sa att du behövde tid för dig själv.
Det här räknas väl?
Åh, Claudia.
Du är så vacker.
Så vuxen.
Men jag ser min lilla flicka.
Jag vill hålla om dig och krama dig,
men jag är rädd att…
…jag inte förtjänar det.
Du ska veta att lämna dig och Soren var det svåraste jag nånsin gjort.
Det har inte gått en dag då jag inte har ångrat det.
Jag har aldrig slutat älska dig.
Hur kan en mor…
Jag borde ha stannat!
Jag visste att din far inte skulle skada dig.
Men jag kunde kanske ha skyddat dig från att slå in
på denna mörka väg.
Nej! Det här kan inte vara på riktigt. Jag gjorde ritualen i Stjärnskrapan.
Jag fyllde mörkret inom mig med ljus!
- Jag renades från svart magi. - Det stämmer.
Jag kommer inte av svart magi utan har alltid varit en del av dig.
Jag vill inte ha dig här.
- Vill du inte ha dig här? - Inte mig dig. Dig, dig.
- Mig? - Ja.
- Mig. - Nej!
- Jag pratar med mig själv. - Ja, det gör jag.
Hur går det med boken?
Va?
Förut sa du: "Ödet är en bok man skriver själv."
Hur är senaste kapitlet?
Inte så bra.
Var inte så hård mot dig själv. Du var ung förut. Naiv.
Lita på mig.
- Lita på dig själv. - Sluta säga så.
Du är inte jag. Jag är inte du.
Du är förvriden och elak, och jag blir aldrig du!
Jag fattar. Du hatar mig.
Men vi vet sanningen.
Att bara jag kan rädda alla.
Claudia. Jag vet att det har gått många år.
Jag har orsakat dig så mycket smärta.
Men jag undrar om det finns nåt sätt,
kanske bara en minut, en timme i taget,
då jag kan få chansen att förtjäna din förlåtelse.
Lägg ner din stav, Claudia.
Låt din mor hålla dig.
Du ser exakt likadan ut som jag minns dig.
För exakt.
Umbra dolor.
Jag är inte en idiot. Använde du bilden av henne som Soren har?
Perfekt illusion, bara lite förlegad.
Nej!
Janey, stanna hos mig. Lujanne, kom igen.
Ingen ser exakt likadan ut efter 15 år.
Ni kunde ha åldrat henne lite.
Jag måste sätta press på såret.
- Vad har du gjort? - Ska du döma mig, kapten Öppet hjärta?
Jag dömer dig inte. Jag älskar dig.
Fint sätt att visa det på. Snyggt trick med mamma.
Se så, öppna ögonen! Vi måste hålla henne vaken.
Trodde du det skulle stoppa mig?
Jag trodde att du skulle se nåt i ditt hjärta och stoppa dig själv.
Allen, lägg henne på sidan. Jag ska försöka sluta såret.
Nej.
Nej!
Bra gjort, Claudia.
Nu fortsätter vi.
Det är dags att kasta om Nexusmånen.
Om du älskar dem, Rayla, Ezran och allihop, gör du allt för att rädda dem.
Det gör jag. Och det ska jag.
Även offra ditt sinne för rätt och fel.
Nej. Fattar du inte? Rayla älskar mig.
Hon tror på mig, på den här versionen av mig.
Det handlar inte om dig. Du ska vara versionen som kan rädda henne.
Gör vad som än krävs. Hur farligt det än är.
Hur vidrigt det än är.
Det måste finnas ett annat sätt. Ett sätt utan dig.
Om du är säker, varför sparade du det?
- Det förbannade myntet. - Va?
Du tog det Runaan var fångad i. Du undrar om du behöver det myntet.
Om allt annat misslyckas vet du att du kanske behöver mig ändå.
Nej, jag behöver dig inte.
Det finns en lösning med goda människor som gör modiga saker.
Med människor, alver och drakar som gör det rätta! Jag har en plan.
Spiritus clavis aperta!
Mors spiralis!
Intus foris!
Claudia, du vet vad som kommer härnäst. Vad du måste göra.
Det finns fortfarande ett hot som måste elimineras.
Ja.
Du bär Shiruakhs sista amulett.
Den skyddar dig i min frånvaro.
Det är över.
Den här kroppen är bara ett kärl.
Lujanne! Kommer du att klara dig?
Det är inget… som inte kan läkas av din magiska massage.
Kom! Vi måste få Lujanne i säkerhet.
Jag reser mig på nytt!
Ska vi leta?
- Kosmo sa att magikern skulle bli upprörd. - Callum är stark.
Han är upprörd men stark nog att ta sig igenom det här.
De här små är lika kloka som de är gulliga.
Han är tillbaka.
Callum!
- Är allt väl? - Ännu bättre än så.
Jag har en plan.
Jag ska berätta allt jag vet och allt Kosmo har sett.
Öppna eld. Nu!
Igen!
Eld!
Nu!
Igen! Fokusera på hans högra sida! Eld!
Fas två, skjut nu!
Fas tre! Nu!
Dra åt kedjorna, nu!
Vi är inte rädda för dig.
Undertexter: Susanne Sparv