Detta har hänt i Drakprinsen.
Du lever! Det är du! Det fungerade!
Jag lever!
Jag lovade alven jag älskar att alltid återvända till honom.
Han ska inte behöva vänta en minut till.
Vi behöver en mån-ursprungssten.
Då krävs en mycket sällsynt ingrediens
som bara finns på en plats där enhörningar en gång levde:
De oskyldigas trädgård.
Kartan är tom nu. Det finns inget på den.
- Men Terry kan se den? - Vi måste låta honom vägleda oss.
Vi sa inte att enhörningar kommer hit för en evig vila.
Det sista steget är att stenen måste resa över hela världen.
Flyg nu.
DRAKPRINSEN MYSTERIET AARAVOS
BOK 7 - MÖRKER KAPITEL 4: OUPPKLARADE AFFÄRER
Där är den! Silverlunden.
Jag drömde om det här.
- Runaan, du kan väl gå i förväg? - Struntprat. Vi borde gå tillsammans.
Ja, men du vill säkert få en stund ensam med Ethari.
Ja.
Gå då. Vi kommer strax efter dig.
Låt honom inte vänta.
Du har inte berättat att du blev förvisad.
Jag kunde helt enkelt inte.
Ursäkta, men jag är upptagen. Kom tillbaka senare.
Jag har väntat länge nog.
Hej, min käre fantom.
Tänker du hemsöka mig igen?
Hemsöka dig?
Jag ser dig överallt.
Hör din röst när du inte är där.
Men jag ber dig, Runaan. Låt mig vara.
Låt mig släppa taget om dig.
Men jag gav dig ett löfte.
Och jag vill förlika mig med att det brutits.
Den har inte brutits, Ethari.
Jag har hållit mitt löfte.
Det är jag.
Jag är hemma.
Mitt hjärta!
God morgon, Terry.
Det lät spännande att vänta på ursprungsstenen,
men det är faktiskt galet tråkigt.
Hoppas att dina drömmar inte berövade dig vilan.
Du måste visa var du hittade fjädrarna.
Den stora fjädern och den väldigt lilla. Det är inte långt från bron.
- Snart tillbaka. - Ha inte alltför kul utan mig!
Och nu, tillbaka till himlen.
- Det här behövs inte. - Jag har fått till det den här gången.
Låt mig än en gång presentera
alven Callum!
- Ta av det där, Callum. Nu går vi. - Va? Varför ska vi gå?
Jag kan ju inte återvända till Silverlunden.
Jag är förvisad för att ha övergett de andra lönnmördarna.
De dog på grund av mig.
Jag vet, men Runaan och Ethari, då? Du kan inte…
De är din familj.
Ja, det är de. Och jag kan inte tynga dem med mina misstag.
De ska inte behöva leva med det jag gjorde.
Och dessutom är mitt hem där du är nu.
Rayla!
Varför undanhöll du det här?
Jag trodde att du redan visste om oss!
Nej! Att du har blivit en gast!
Just ja.
Just ja. Det.
Jag ville inte oroa dig. Om jag hade berättat hade det förstört…
Inte ett ord till, Rayla.
Din familj finns här för dig.
Vi ska ordna upp det.
Det finns ett sätt.
Här är det. Massor av fjädrar.
Men vad är det egentligen vi letar efter?
Mån-ursprungsstenen har all magi vi behöver.
Men för att komma åt Mitt-emellan, där förlorade själar väntar,
måste vi hitta en speciell nyckel.
Titta där.
En fågelmamma.
Vet du hur jag vet det?
Hon har ju fångat två maskar. Hon har små munnar att mätta.
Bra gjort.
- Hon är nyckeln. - Hon? Fågelmamman?
Ja. De som är fast i Mitt-emellan har lämnat kvar nåt i den här världen.
De har ouppklarade affärer.
Vad gör du? Sluta!
Sluta, sa jag!
Ser du?
När hon dör är det enda hon kan tänka på sina ungar.
Sina söta små ungar,
som har det tryggt och skönt i ett bo nånstans, och att hon har svikit dem.
Hon skulle göra allt för att återvända till dem, men det kan hon inte.
Det är över.
Och det är därför hon kommer att ha ouppklarade affärer.
Väktare Lyrennus.
Svärdens mästare? Det är omöjligt! Vi trodde att du var död.
Att ni alla var döda. Om du lever, så är de andra…
De andra lönnmördarna är förlorade. Alla utom en.
En som behandlats illa av Silverlunden. Rayla lever ännu.
- Du talar om en gast. - Jag talar om min dotter.
Mortuos videre.
Vi kräver att Rayla tillåts återvända till Silverlunden.
Vi åberopar nymånens ritual.
Följ mig.
I det här hålrummet finns de bortglömdas brunn.
Här uttalades trollformeln som förvisade dig.
Det är det enda stället där den kan upphävas.
För att återkalla ritualen måste en av er binda sitt öde till hennes.
- Det gör vi båda. - Vi ska inte skiljas åt igen.
Som ni önskar.
Om du misslyckas, gast, kommer de att dela ditt öde.
De kommer att förvisas härifrån för alltid.
Kom nu.
Ritualen väntar.
Utomstående är inte välkomna här.
Ni vill förstås inte att en jordblodsalv som jag följer med er ner.
- Du ljög för mig! - Jag ljuger aldrig.
Jag sa bara att vi behövde en stor fjäder och en väldigt liten. Det var allt.
Det du gör är värre än att ljuga. Du låter folk fylla i dina halvsanningar.
Du får folk att ljuga för sig själva.
Det är bedräglig manipulation, och det är fel.
- Jag berättar för Claudia. - Det förändrar inget.
Hon älskar mig. Jag är hennes far nu, och hon är min dotter.
- Du är sjuk! - Är jag det?
Och Claudia då?
Hon vet mycket mer än hon säger och håller det hemligt för att skydda dig.
Skydda mig?
Vad pratar du om?
Den magiska kartan. Claudia och jag ser den inte.
Nån med öppet hjärta behövde ta oss till De oskyldigas trädgård.
Nån som du.
- Hon sa att hon kunde se den. - Nej, det gjorde hon inte.
Jag antog bara det.
Och själva trädgården
är en plats för vila, precis som vi sa, men det är mer än så.
Det är en gravplats. En plats dit enhörningar kom för att dö.
Hur kunde jag vara så dum?
Claudia visste det, och nu vet du det också.
Hon utnyttjade mig.
Ja, och jag njuter inte av din smärta, men det här var oundvikligt.
Ett öppet hjärta är en barndomsgåva.
Under några förunderliga år
har vi alla oskyldiga ögon som upplever världens skönhet på ett enkelt sätt.
Terrestrius, du hade tur.
Du behöll din oskuld längre än de flesta.
Nej!
Jag har sett generationer av människor och alver
acceptera mörkret som lurar i oss alla intill ljuset.
Det finns inget svart eller vitt, bara nyanser av grått.
Alla bär på den komplexiteten.
Men snälla, tro mig, det finns skönhet i den bördan.
Ditt hjärta blir tyngre.
Men nu kommer det inte att finnas fler halvsanningar, Terrestrius.
Tillsammans ska vi göra det som måste göras.
Hur farligt det än är.
Hur avskyvärt det än är.
Som själva månen kan vi alla återfödas ur mörkret.
För att få återfödas
måste du visa dig värdig förlåtelse och frikännande.
Stig fram, gast.
Du kommer att möta de fem alverna du har förorättat,
de, vars blod och smärta du ensam bär.
Och du kommer att bli dömd.
Hej igen.
Livet är dyrbart. Livet är värdefullt.
Vi tar liv, men vi tar inte lätt på det.
Och alla era liv togs ifrån er.
Men era uppoffringar var inte förgäves.
Callisto, du gav dina andetag för frihet.
Och vi befriade oss själva från ett fruktansvärt krig.
Andromeda, du gav dina ögon för sanningen.
Och vi fann sanningen, en sanning som förändrade världen.
Skor, du gav din styrka för heder.
Människor och alver behandlar varandra hedervärt igen.
Och Ram.
Du gav ditt blod för rättvisa.
Men vad är rättvisa?
Kungen dog den natten.
Ett liv för ett liv. Är det rättvisa?
Hur mycket lidande krävs för att betala för våra misstag?
Jag har inte svaret på det. Och jag är så oerhört ledsen.
Men jag ska bära med mig er alla för alltid.
Fem alver.
Det betyder att den sista måste vara du.
Runaan, jag…
Rayla, du behöver bara förlåta dig själv nu.
Väktare, är det inte klart?
Klart? Tror du att det här är över?
Efter allt du har gjort, gast!
Lyrennus, gör inte så här!
Låt inte din smärta fördunkla ditt omdöme.
- Hans smärta? Vad menar du? - Du dödade min son!
Ram?
Jag är den femte alven du har förorättat, gast!
- Du har min sons blod på dina händer! - Nej!
Och jag förlåter dig aldrig, förrädare!
Du förblir en gast,
och din familj får betala priset ihop med dig.
Jag borde ha berättat.
Jag vet det. Men jag har gjort så många hemska saker förut.
Och du vet att jag hade goda skäl. Vad är annorlunda den här gången?
Du lät mig inte välja själv. Du utnyttjade mig. Det har du aldrig gjort förut.
Så behandlar man inte nån man älskar.
Så behandlar man inte en annan person!
Om jag låter mig behandlas så kan jag inte vara mig själv längre.
Du är alltid du!
Du är dig själv så otroligt mycket just nu!
Nej.
Aaravos sa att det skulle förändra mig, men jag älskar mig själv som jag är.
Om jag förändras till nån jag inte ens gillar,
då är jag ju inte längre personen som du blev kär i.
Betyder det här vad jag tror att det gör?
Väktarens son är död, och det är mitt fel! Han förlåter mig aldrig.
Det här är inte rätt.
Det du gjorde var svårt, men det var det rätta. Det vet du.
Jag måste bönfalla honom. Jag säger vad han än vill höra.
Nej! Svik inte dig själv, Rayla!
Jag kan inte låta honom lida för det jag gjorde.
Du kan inte bära smärtan åt honom. Ditt lidande läker inte hans sår.
Vad han än väljer, så är vi en familj. Vi är tillsammans igen.
Det tar han inte ifrån oss.
Gast. Jag trodde att du skulle fly igen.
Jag är här, men inte för att ge dig det du vill ha.
- Jag tänker inte tigga om förlåtelse. - Hur vågar du?
Du har förlorat nån. Du är arg, sårad och ensam.
Mina känslor har ingen betydelse här.
Du svor en ed och bröt den.
Rättvisa måste skipas!
Vi gav alla en del av oss själva till uppdraget.
Din son gav sitt blod för rättvisa.
Men ingen borde behöva spilla sitt blod för rättvisa. Ingen.
Men min son är död!
Jag får aldrig se honom igen. Aldrig. Nån måste betala.
Du måste betala!
Jag är så otroligt ledsen för Ram.
Men inget lidande, varken ditt eller mitt, kan ge honom livet åter.
Så om du vill straffa mig kan jag inte hindra dig.
Men jag tror inte att det ger dig frid. Bara mer smärta.
Jag ska hedra ditt beslut, väktare.
Likt nymånen föds du på nytt,
Rayla av Silverlunden.
Klarar du dig?
Gå. Din familj väntar.
Jag är hemma! Jag är äntligen hemma!
Är det här en gruppgrej, eller…
Jag vet inte om jag ska vara med i kramen eller bredvid…
Okej.
- Var är Terrestrius? - Han gav sig av.
För han fick reda på sanningen.
Jag visste att det skulle bli så.
Han sa att han alltid skulle älska mig vad som än hände.
Men han var tvungen att gå för sin egen skull.
Och för att han hade ouppklarade affärer.
Är det värt det?
Hej, små vänner.
Jag är så ledsen. Er mamma kommer inte tillbaka.
Ingen fara.
Jag ska ta hand om er nu.
Undertexter: Susanne Sparv