Tidligere på Drageprinsen.
Du er i live! Det er deg! Det virket!
Jeg lever!
Jeg lovte alven jeg elsker at jeg skulle returnere,
og jeg lar ham ikke vente ett minutt lenger.
Vi trenger en måneprimærstein. Det krever en stadig sjeldnere ingrediens
som bare finnes et sted hvor enhjørninger en gang vandret.
De uskyldiges hage.
Kartet, det er helt blankt nå.
Det er ikke noe på det. Men Terry kan se det?
Vi må la ham lede oss.
Vi fortalte ikke at enhjørninger kommer hit for å hvile for alltid.
Det siste steget er at steinen må reise rundt hele verden.
Fly, nå.
DRAGEPRINSEN
AARAVOS-MYSTERIET
KAPITTEL 4 HVILELØSE SJELER
Der er den! Sølvskogen!
Jeg har drømt om det her.
- Runaan, kanskje du vil gå i forveien? - Ikke snakk om. Vi bør gå sammen.
Du vil ha et øyeblikk med Ethari, ikke sant? Et minutt alene?
Ja.
Så kom deg av gårde! Vi er rett bak. Ikke la ham vente!
Har du ikke fortalt at du ble forvist?
Jeg klarte bare ikke.
Jeg er opptatt. Du må komme tilbake senere.
Jeg har ventet lenge nok.
Hallo, mitt elskede spøkelse. Har du kommet for å hjemsøke meg?
Hjemsøke deg?
Jeg ser deg overalt.
Hører stemmen din når du ikke er her. Jeg ber deg, Runaan.
La meg være.
La meg la deg gå.
- Men jeg ga deg et løfte. - Jeg må slå meg til ro med at du brøt det.
Det er ikke brutt, Ethari. Løftet mitt, jeg har holdt det.
Det er meg. Jeg er hjemme.
Mitt hjerte!
God morgen, Terry.
Å vente på at en primærstein skal fly hørtes spennende ut,
men det er helt vilt kjedelig!
Jeg håper drømmene ikke har tatt hvilen din.
Du må vise meg hvor du fant fjærene.
Akkurat. Den store og den lille fjæra. Det er ikke så langt forbi brua.
- Snart tilbake. - Ikke ha det for gøy uten meg!
Og nå, tilbake til himmelen.
Dette er ikke nødvendig.
Nei, jeg har perfeksjonert det. La meg reintrodusere
alven Callum!
Ta det av deg. Vi drar nå.
Hva? Drar? Hvorfor det?
Du vet hvorfor. Jeg kan ikke dra til Sølvskogen.
Jeg er et spøkelse, forvist for å ha forlatt snikmorderne.
De døde på grunn av meg.
Jeg vet, men hva med Runaan og Ethari? Du kan ikke…
De er familien din.
Ja, og jeg kan ikke legge byrden av mine feil på dem!
Jeg må leve med det, ikke de!
Dessuten er hjemmet mitt nå hvor enn du er.
Rayla!
Hvorfor holdt du det hemmelig?
Jeg trodde det var innlysende og at du visste om oss!
Nei! At du har blitt et spøkelse!
Riktig. Ikke sant. Dét.
Jeg ville ikke at du skulle bekymre deg. Det hadde jo ødelagt…
Ikke et ord til, Rayla.
Familien din er her for deg.
Vi skal fikse det her. Det fins en løsning.
Her er vi! Masse fjær.
Hva er det vi leter etter her nå?
Måneprimærsteinen holder magien vi trenger,
men for å få tilgang til Mellomstedet, der de fortapte sjelene venter,
må vi finne en spesiell nøkkel.
Se der!
En mammafugl. Vet du hvordan jeg vet det?
Hun har fanget to sprelske små mark, så hun har to små munner å mate.
Godt observert. Hun er nøkkelen.
Hun? Denne mammafuglen?
Ja. De som er fanget i Mellomstedet har etterlatt noe i denne verdenen.
De har ufullendte saker.
Hva gjør du? Stopp!
Jeg sa stopp!
Ser du?
Når hun dør, er fugleungene hennes alt hun kan tenke på.
Hennes søte, små babyer
som sitter trygt og godt et sted i et rede, og hvordan hun sviktet dem.
Hun vil gjøre hva som helst for å komme tilbake, men hun kan ikke.
Det er over.
Og derfor vil hun ha en hvileløs sjel.
Vokter Lyrennus.
Knivmesteren?
Umulig! Vi trodde du var død.
At dere alle var døde. Hvis du lever, er de andre kanskje…
De andre snikmorderne er borte. Bortsett fra én.
En som har blitt sviktet av Sølvskogen.
- Rayla lever fortsatt. - Du sier navnet til et spøkelse.
Jeg sier navnet til min datter.
Mortuos videre.
Vi krever at Rayla får returnere til Sølvskogen.
Vi påkaller nymånens ritual.
Følg meg.
Inni dette hulrommet er De glemtes brønn.
Hvor formelen som forviste deg ble utført,
og det eneste stedet den kan bli omgjort.
For å påkalle ritualet, må en av dere binde skjebnen til hennes.
- Begge to, vokter. - Vi skal ikke bli separert igjen.
Som dere ønsker.
Hvis du svikter, spøkelse, så deler de skjebnen din.
De blir forvist fra dette stedet for alltid.
Vel, kom! Ritualet venter.
Utenforstående er ikke velkomne der.
Riktig. Så klart, dere vil jo ikke at en jordalv skal følge etter der ned der?
Du løy for meg!
Jeg lyver aldri. Jeg sa at vi trengte en stor fjær og en liten fjær.
Det er alt.
Det du gjør er verre! Du forteller halvsannheter så folk må fylle inn resten!
Du gjør at folk lyver til seg selv! Det er bedrageri!
Det er manipulasjon og galt. Jeg sier det til Claudia.
Det endrer ingenting. Hun elsker meg.
Jeg er faren hennes nå, og hun er min datter.
- Du er syk! - Er jeg?
Og hva er Claudia da?
Hun vet mye mer enn hun forteller deg, og hun gjør det for å beskytte deg.
Beskytte meg? Hva er det du prater om?
Det magiske kartet. Claudia og jeg ser det ikke.
Vi trengte en med uskyldig hjerte til å lede oss til De uskyldiges hage.
Noen som deg.
- Hun sa hun kunne se det. - Nei, det gjorde hun ikke.
Jeg antok vel.
Og selve hagen,
den er et sted for hvile, akkurat som vi sa, men det er mer.
Det er en gravlund. Et sted hvor enhjørninger kom for å dø.
Hvordan kunne jeg være så dum?
Claudia visste det, og nå vet du det også.
Hun utnyttet meg.
Ja, og jeg tar ingen glede i din smerte, men dette var uunngåelig.
Det sanne hjertet er en gave fra barndommen.
I noen få undrende år
har vi uskyldige øyne som opplever skjønnheten i verden på en enkel måte.
Terrestrius, du har vært heldig
og har holdt fast på undringen lenger enn de fleste.
Nei!
Jeg har sett mennesker og alver
akseptere mørket som lusker i oss alle ved siden av lyset.
Det er ikke noe svart og hvitt, bare gråtoner.
Vi må alle være komplekse.
Men tro meg når jeg sier det, det er skjønnhet i denne byrden.
Hjertet vil føles litt tyngre,
men nå er det ingen flere halvsannheter, Terrestrius.
Sammen skal vi gjøre det som må gjøres.
Uansett hvor farlig det er.
Uansett hvor avskyelig.
Som selveste månen, kan vi alle bli gjenfødt av mørket.
For å oppnå denne gjenfødelsen,
må du vise deg verdig tilgivelsen og benådningen.
Stig frem, spøkelse.
Du skal møte de fem alvene du sviktet,
de hvis blod og lidelse som du bærer alene,
og du skal få din dom.
Hallo igjen.
Livet er viktig. Livet er verdifullt.
Vi tar det, men vi tar det ikke med letthet.
Og alle deres liv ble tatt, men deres ofre var ikke for ingenting.
Callisto, du sverget din pust til frihet,
og vi frigjorde oss selv fra en poengløs krig.
Andromeda, du sverget dine øyne til sannheten,
og vi fant en sannhet som endret hele verden!
Skor, du sverget din styrke til ære.
Nå har alver og mennesker endelig begynt å behandle hverandre med ære. Og Ram.
Du sverget ditt blod til rettferdighet. Men hva er rettferdighet?
Kongen døde den kvelden.
Et liv for et liv. Er det rettferdighet?
Hvor mye lidelse er nok for å betale for feilene våre?
Jeg har ikke svarene.
Og jeg er så lei meg.
Men jeg bærer dere med meg for alltid.
Fem alver.
Det betyr at den siste må være deg.
Runaan, jeg…
Rayla, nå har du bare deg selv å tilgi.
- Vokter, er det ikke ferdig? - Ferdig?
Tror du dette er over? Etter alt du har gjort, spøkelse?
Lyrennus, ikke gjør dette! Ikke la din egen smerte tilsløre dømmekraften!
Hans smerte? Hva mener du?
Du drepte min sønn!
Ram?
Jeg er den femte alven du sviktet, spøkelse.
Min sønns blod er på dine hender!
- Nei! - Og jeg vil aldri tilgi deg, forræder!
Du forblir et spøkelse,
og din familie skal betale prisen sammen med deg.
Jeg vet jeg burde ha fortalt deg det,
men jeg har gjort mange fæle ting før,
og du vet at det var for en god sak!
Hva er annerledes med dette?
Du stolte ikke på meg til å ta egne valg og utnyttet meg. Det har du aldri gjort.
Det er ikke sånn man behandler noen du elsker.
Sånn gjør man bare ikke mot noen.
Hvis jeg lar deg gjøre sånt, kan jeg ikke være meg selv.
Du er alltid deg. Du er så innmari deg akkurat nå.
Nei!
Aaravos sa at dette ville endre meg. men jeg liker meg selv som jeg er.
Hvis jeg lar meg selv endres til en jeg ikke liker,
er jeg ikke den personen du ble forelsket i lenger, eller hva?
Betyr dette det jeg tror det betyr?
Vokterens sønn er død, og det er min feil! Han vil aldri tilgi meg.
Det er ikke riktig. Det var vanskelig, men det var det rette.
Det vet du. Jeg vet du vet det.
Jeg må bønnfalle ham, trygle og si det han vil høre.
Nei! Ikke svikt deg selv, Rayla!
Jeg han ikke la ham lide for noe jeg gjorde.
Du kan ikke bære smerten for ham.
Din smerte helbreder ikke sårene hans.
Uansett hva valget hans er, så er vi en familie. Vi er sammen.
Han kan ikke ta det fra oss.
Spøkelse. Jeg trodde du ville rømme igjen.
Jeg er her, men ikke for å gi deg det du vil ha.
Jeg vil ikke trygle deg om å tilgi.
Hvordan våger du!
Du har mistet noen. Du er sint, såret og ensom.
Hva jeg føler har ingenting å si her.
Du sverget en ed og du brøt den. Det krever rettferdighet.
Alle sverget noe for oppdraget. Sønnen din sverget blod for rettferdighet,
Og ingens blod burde trenge å renne for rettferdighet! Ingens!
Men min sønn er død. Jeg får aldri se ham igjen.
Aldri! Noen må betale!
Du må betale!
Jeg er så lei meg for Ram,
men ingen lidelse, din eller min, kan bringe ham tilbake.
Hvis du vil straffe meg, kan jeg ikke stoppe deg.
Men jeg tror ikke det vil gi deg fred. Bare mer smerte.
Jeg respekterer valget ditt.
Som den nye månen er du gjenfødt,
Rayla av Sølvskogen.
Vil det gå bra?
Gå. Familien din venter.
Jeg er endelig hjemme.
Er dette en gruppegreie, eller…
Jeg er litt usikker på om jeg skal være med, ved siden av…
Ok!
- Hvor er Terrestrius blitt av? - Han dro
fordi han fant ut av sannheten.
Jeg visste han ville dra da han fant det ut.
Han sa han alltid vil elske meg, uansett hva som skjer.
Men han måtte dra for sin egen del.
Og fordi han hadde uoppgjorte saker.
Er det verdt det?
Hei, små venner.
Jeg er så lei for det, men moren deres kommer ikke tilbake.
Det går bra.
Jeg skal ta vare på dere nå.
Tekst: Mari Hegstad Rowland