Aiemmin tapahtunutta.
Sinä elät!
Se olet sinä! Se onnistui!
Olen elossa!
Lupasin rakkaalleni palata hänen luokseen,
enkä anna hänen enää odottaa.
Tarvitsemme Kuun alkukiven.
Se vaatii harvinaisen ainesosan,
jota on vain paikassa, jossa yksisarviset kulkivat,
Viattomien puutarhassa.
Kartta on ihan tyhjä.
Siinä ei ole mitään. Miten Terry näkee sen?
Hän saa opastaa meitä.
Emme kertoneet yksisarvisten tulleen lepäämään ikuisesti.
Viimeiseksi kiven täytyy kulkea koko maailman ympäri.
Lennä nyt.
LOHIKÄÄRMEPRINSSI
MYSTEERI NIMELTÄ AARAVOS
KIRJA 7 PIMEYS
KAPPALE 4 KESKENERÄISIÄ ASIOITA
Siinä se on! Hopealehto.
Uneksin tästä.
Runaan, mene sinä vain.
Ei. Mennään yhdessä.
Mutta haluat kai olla hetken Etharin kanssa.
Kahden kesken.
Kyllä.
Mene sitten. Tulemme heti perässä.
Älä anna hänen odottaa.
Et ole kertonut, että sinut karkotettiin.
En pystynyt.
En vain voinut.
Anteeksi, mutta minulla on kiire. Tulkaa myöhemmin.
Olen odottanut tarpeeksi kauan.
Hei vain, rakas haamuni.
- Tulitko taas kummittelemaan? - Kummittelemaanko?
Näen sinut kaikkialla.
Kuulen äänesi, vaikket ole paikalla.
Minä pyydän, Runaan.
Anna minun olla.
Anna minun päästää irti.
Mutta annoin lupaukseni.
Haluan päästä yli sen rikkoutumisesta.
Ei sitä ole rikottu.
Pidin lupaukseni.
Minä tässä.
Tulin kotiin.
Rakkaani!
Rakkaani.
Huomenta, Terry.
Alkukiven odottaminen kuulosti jännittävältä,
mutta se onkin tappavan tylsää.
Toivottavasti synkät unet eivät häirinneet lepoasi.
Näytä minulle, mistä löysit ne sulat.
Niin. Sen ison ja pikkuisen. Aika läheltä sillan takaa.
- Palaan pian. - Älkää pitäkö liian hauskaa.
Ja takaisin taivaan pariin.
Ei tämä ole tarpeen.
Ei, tämä on nyt täydellinen. Sallikaa minun esitellä -
haltija Callum.
Ota se pois, Callum. Me lähdemme.
Mitä?
Miksi?
Tiedät, miksi. En voi palata Hopealehtoon.
Minut karkotettiin, koska jätin muut salamurhaajat.
He kuolivat minun takiani.
Tiedän, mutta entä Runaan ja Ethari? Et voi…
He ovat perheesi.
Kyllä, mutten voi rasittaa heitä virheilläni.
Minun täytyy elää tekojeni kanssa.
Sitä paitsi kotini on nyt siellä, missä sinä olet.
Rayla!
Miten voit salata tämän?
Eikö se ole selvää? Luulin, että tiesit meistä.
Ei! Että sinusta on tehty haamu!
Ai, niin.
Niin, se.
En halunnut huolestuttaa sinua. Se olisi sotkenut…
Ei enää sanaakaan, Rayla.
Perheesi on tukenasi.
Korjaamme asiat.
On eräs keino.
Täällä ollaan. Paljon sulkia.
Mutta mitä me oikeasti etsimme?
Kuun alkukivessä on kaikki tarvitsemamme magia.
Mutta päästäksemme välitilaan, jossa eksyneet sielut odottavat,
on löydettävä avain.
Katso tuonne.
Emolintu.
Arvaatko, mistä tiedän?
Se on pyydystänyt kaksi matoa. Sillä on suita ruokittavana.
Hyvin huomattu.
Se on avain.
Se? Lintuemoko?
Niin. Välitilaan jääneillä on jäänyt jotain tähän maailmaan.
Heillä on keskeneräisiä asioita.
Mitä sinä teet? Lopeta!
Käskin lopettaa!
Näetkö?
Kuollessaan se ajattelee vain poikasiaan.
Pikkuisia vauvojaan,
jotka ovat turvallisesti pesässä,
ja miten se petti ne.
Se tekisi mitä vain päästäkseen takaisin, mutta ei se pääse.
Se on ohi.
Siksi sillä on keskeneräisiä asioita.
Valvoja Lyrennus.
Terien mestari?
Mahdotonta! Uskoimme sinun kuolleen.
Teidän kaikkien.
Jos sinä elät, muut…
Muut salamurhaajat on menetetty. Kaikki paitsi yksi.
Yksi, jolle Hopealehto on tehnyt vääryyttä.
Rayla elää yhä.
Sanoit haamun nimen.
Sanoin tyttäreni nimen.
Mortuos videre.
Vaadimme, että Rayla saa palata Hopealehtoon.
Pyydämme Uudenkuun rituaalia.
Tulkaa perässä.
Tässä onkalossa on Unohdettujen kaivo.
Täällä tehtiin loitsu, jolla sinut karkotettiin,
ja vain täällä se voidaan kumota.
Rituaalin suorittamiseksi jonkun teistä on sidottava kohtalonsa hänen kohtaloonsa.
Me molemmat.
Meitä ei enää eroteta.
Kuten haluatte.
Jos epäonnistut, haamu,
he jakavat kohtalosi.
Heidät karkotetaan täältä ikuisiksi ajoiksi.
Tulkaa.
Rituaali odottaa.
Ulkopuoliset eivät ole tervetulleita.
Ai, niinpä tietenkin.
Ette halua kaltaistani maanverihaltijaa mukaanne tuonne alas.
- Valehtelit! - En koskaan valehtele.
Sanoin vain, että tarvitsemme ison sulan ja hyvin pienen sulan.
- Siinä kaikki. - Se mitä teet, on pahempaa kuin valehtelu!
Kerrot puolitotuuksia ja saat muut valehtelemaan itselleen.
Se on petosta, manipulointia, ja se on väärin.
Kerron Claudialle.
Se ei muuta mitään.
Hän rakastaa minua.
Minä olen nyt hänen isänsä, ja hän on tyttäreni.
- Olet sairas! - Olenko?
Entä Claudia?
Hän tietää paljon enemmän kuin kertoo, eikä hän kerro, suojellakseen sinua.
Suojellakseenko?
Mitä tarkoitat?
Se taikakartta. Claudia ja minä emme näe sitä.
Tarvitsimme jonkun, jolla on puhdas sydän, opastamaan meitä.
Jonkun kaltaisesi.
Hän sanoi näkevänsä sen.
Ei sanonut.
Oletin kai sitten.
Ja itse puutarha,
se on lepopaikka, kuten kerroimme, mutta se on muutakin.
Se on hautausmaa.
Paikka, johon yksisarviset tulivat kuolemaan.
Miten saatoin olla noin tyhmä?
Claudia tiesi tämän, ja nyt sinäkin tiedät.
Hän käytti minua.
Niin, enkä iloitse tuskastasi, mutta tämä oli väistämätöntä.
Puhdas sydän on lapsuuden lahja.
Muutaman ihmeellisen vuoden ajan voimme viattomin silmin -
kokea maailman kauneuden yksinkertaisesti.
Terrestrius, olet onnekas,
kun olet säilyttänyt viattomuuden näin kauan.
Ei!
Olen nähnyt lukuisten ihmisten ja haltijoiden -
ottavan vastaan pimeyden, joka piilee meissä kaikissa valon rinnalla.
Ei ole mustaa eikä valkoista, vain harmaan sävyjä.
Olemme kaikki monimutkaisia.
Mutta usko minua, tässä taakassa on kauneutta.
Sydämesi on raskaampi,
mutta nyt ei ole enää puolitotuuksia, Terrestrius.
Teemme yhdessä sen, mikä on tehtävä,
olipa se vaarallista -
tai alhaista.
Kuten Kuu itse,
me kaikki voimme syntyä uudelleen pimeydestä.
Syntyäksesi uudelleen -
sinun on todistettava olevasi anteeksiannon arvoinen.
Astu eteenpäin, haamu.
Kohtaat ne viisi haltijaa, joille teit vääryyttä,
joiden verta ja kipua sinä yksin kannat,
ja sinut tuomitaan.
Hei taas.
Elämä on arvokasta.
Kallisarvoista.
Me otamme sen, mutta emme kevyesti.
Teiltä kaikilta vietiin elämä,
mutta uhrauksenne ei ollut turha.
Callisto, annoit henkesi vapauden eteen,
ja me vapauduimme kauheasta, turhasta sodasta.
Andromeda, annoit silmäsi totuuden puolesta,
ja me löysimme totuuden, joka muutti maailmaa.
Skor, annoit voimasi kunnian puolesta.
Ihmiset ja haltijat ovat alkaneet taas kunnioittaa toisiaan.
Ja Ram.
Sinä annoit veresi oikeuden puolesta.
Mutta mitä oikeus on?
Kuningas kuoli sinä yönä.
Elämä elämästä. Onko se oikeutta?
Kuinka paljon kärsimystä riittää maksamaan virheistämme?
Minulla ei ole vastauksia.
Ja olen todella pahoillani.
Mutta kannan teitä kaikkia mukanani ikuisesti.
Viisi haltijaa.
Se tarkoittaa, että viimeinen -
olet sinä.
Runaan, minä…
Sinun tarvitsee enää antaa anteeksi itsellesi.
- Valvoja, eikö nyt ole valmista? - Mitä?
Luuletko, että tämä on ohi?
Kaiken tekemäsi jälkeen, haamu!
Lyrennus, älä tee tätä!
Älä anna oman tuskasi hämärtää arvostelukykyäsi.
Hänenkö tuskansa? Kuinka niin?
Tapoit poikani!
Ram?
Minä olen viides haltija, jolle teit vääryyttä!
Sinulla on poikani verta käsissäsi.
Ei!
Enkä anna sinulle anteeksi, petturi!
Jäät haamuksi,
ja perheesi saa maksaa hinnan kanssasi.
Olisi pitänyt kertoa.
Mutta Terry, olen tehnyt paljon pahaa, ja tiedät, että minulla oli aina hyvä syy.
Mikä tässä on erilaista?
Et luottanut omaan päätökseeni. Käytit minua. Et ole tehnyt niin ennen.
Ei sillä lailla kohdella rakasta.
Eikä ketään!
Jos annan kohdella itseäni noin, en tiedä, voinko enää olla minä.
Olet aina sinä!
Olet sinä juuri nyt!
Ei.
Aaravos sanoi, että tämä muuttaa minut, mutta rakastan itseäni tällaisena.
Jos annan itseni muuttua sellaiseksi, josta en edes pidä,
en enää ole se henkilö, johon rakastuit.
Tarkoittaako tämä sitä, mitä luulen?
Vartijan poika on kuollut, ja syy on minun.
Hän ei anna ikinä anteeksi.
Tämä ei ole oikein.
Se mitä teit, oli vaikeaa mutta oikein. Tiedät sen.
Anelen häneltä. Ryömin hänen jalkojensa juuressa.
Ei! Älä petä itseäsi, Rayla!
En voi antaa hänen kärsiä siitä, mitä tein.
Et voi kantaa hänen tuskaansa.
Kärsimyksesi ei paranna hänen haavojaan.
Valitsipa hän miten tahansa, olemme perhe. Olemme taas yhdessä.
Hän ei voi viedä sitä meiltä.
Haamu. Luulin, että pakenisit taas.
Palasin, mutten antaakseni sinulle, mitä haluat.
En aio anella anteeksiantoa.
Miten kehtaat?
Menetit läheisen. Olet vihainen, surullinen ja yksin.
Se mitä tunnen, ei vaikuta tähän.
Sinä vannoit valan ja rikoit sen. Oikeuden on tapahduttava!
Kukin meistä lupasi osan itsestään. Poikasi lupasi verensä oikeuden puolesta.
Ei kenenkään pitäisi joutua vuodattamaan vertaan oikeuden puolesta.
Mutta poikani on kuollut!
En näe häntä enää koskaan.
En koskaan. Jonkun on maksettava.
Sinun täytyy maksaa.
Olen pahoillani Ramin vuoksi,
mutta mikään kärsimys, sinun tai minun, ei tuo häntä takaisin.
Jos tahdot rangaista minua, en voi estää.
En usko, että se tuo sinulle rauhaa. Vain lisää kipua.
Kunnioitan päätöstäsi.
Kuin uusi kuu olet syntynyt uudelleen,
Hopealehdon Rayla.
Pärjäätkö sinä?
Mene. Perheesi odottaa.
Olen kotona! Olen vihdoin kotona!
Onko tämä ryhmäjuttu vai…
En tiedä, pitäisikö minun olla halauksessa vai vieressä…
Selvä.
- Minne Terrestrius on kadonnut? - Hän lähti.
Koska hän sai tietää totuuden.
Tiesin, että hän lähtisi, jos tietäisi.
Hän sanoi rakastavansa minua aina, tapahtui mitä tahansa.
Mutta hänen piti lähteä. Itsensä takia.
Ja koska hänellä oli keskeneräisiä asioita.
Onko se sen arvoista?
Hei, pikkuiset.
Olen pahoillani.
Emonne ei palaa.
Ei hätää.
Minä huolehdin teistä nyt.
Tekstitys: Teija Kuivalainen