Ska vi sätta igång med filmen, då? Måndag morgon. Nu kör vi.
Jag älskade de första Deadpool-filmerna.
Jag har alltid gillat Marvel-filmerna.
Så att få träna upp mina "muskler" som filmskapare inom MCU-
-med den här figuren och filmserien som jag gillar så, den chansen tog jag direkt.
PETERS BRÖSTVÅRTSKEDJA
Den här filmen har verkligen fått in mig på alla möjliga snuskiga tankespår.
Tack för det, Deadpool.
Det kändes lite som ödet.
För tio år sen under inspelningen av Real Steel-
-frågade Hugh Jackman mig om jag kände Ryan Reynolds.
"Nej, men han är visst från Kanada som jag."
Han sa: "Om ni börjar jobba ihop lär ni aldrig sluta."
Jag är glad att de filmar det här. En lektion i svassande.
Så Hugh Jackman kanske är deltidsprofet.
Redan när jag började jobba med Free Guy med Ryan uppstod en förbrödning-
-och en gemensam känsla av att vi ville göra filmer som roar-
-och också inser att syftet är just att roa.
Men vi vill också tro att de kan vara roliga, tematiska och varmhjärtade-
-såtillvida att man går från biografen med en skön känsla och lite större hopp.
Jag och Shawn är lite som kelp, vi rör oss liksom unisont.
Han är en kreativ själsfrände som jag önskar att jag funnit tidigare.
Han känner likadant. Vi har samma arbetsmoral och rytm.
Vi täcker även upp för varandra. Såna här filmer är så enorma projekt.
Ryan och jag gled vidare i kölvattnet av Free Guy rakt in i The Adam Project.
Och under The Adam Project sa Ryan:
"Jag gör nog ingen Deadpool 3 om inte du regisserar. Kan du tänka dig det?"
Och jag bara: "Ja!"
"Jag måste förstås tjata lite", sa han. "Nej, inte alls! Jag säger ja!"
Dag ett!
Det är nog många fans som har väntat tålmodigt-
-sedan långt innan karaktären kom hem till Marvel.
När den gjorde det, satt vi länge med Ryan för att komma på nåt så bra som möjligt.
Ryan Reynolds är en idéspruta.
Det är nästan helt hans förtjänst att karaktären hamnade på filmduken.
Han trodde på den när få andra gjorde det, under en annan tid för Marvel.
Och han skapade nånting helt unikt.
Det var en annan ton, helt annorlunda.
Jag hade aldrig sett nåt liknande, hans Deadpool är perfekt.
Det här känns rätt!
Efter de första två filmerna är förväntningarna höga-
-och vi vill överträffa oss själva hela tiden.
Det såg man redan tidigt.
Ryan hade nitton, tjugo uppslag.
Jaha… Nu har jag inga ess kvar i rockärmen, pyret.
Jag pitchade den som en Sundance-film. På riktigt, alltså.
En Marvel-film med budget på fyra miljoner utan action, men med en Deadpool-dräkt.
Jag pitchade den som mellanstor, jättestor, liten…
Jag hade spelat ut hela registret.
Men jag skyllde inte på dem, utan på mig själv. Jag är ju kanadensare.
Bort med mitt lands namn från din käft.
Jag gick igenom mina anteckningar, och vi hade en del galna idéer.
Vi diskuterade en exakt återskapning av Thor 2-
-fram till mitten av filmen, då den skulle byta riktning helt.
Vi tänkte oss en mängd bortklippta Deadpool-scener-
-som skulle visa att han varit med i MCU hela tiden, fast scenerna klippts bort.
Vi försökte hitta filmens existensberättigande.
Hugh Jackman som Wolverine…
Man kan hävda att hela superhjältefilm- industrin bygger på den gestaltningen.
För den rolltolkningen i X-Men visade att om man tar de här karaktärerna på allvar-
-och filmar dem som de är i de tecknade serierna, så funkar det.
-Känner jag dig, pysen? -Nej, men jag känner dig.
Alla känner mig.
Jag är Wolverine.
Jag förstod inte vilket genomslag det skulle få.
Jag läste inte ofta serier som barn och hade aldrig hört talas om X-Men.
Det var delvis bra, för jag tog mig an Logan som vilken karaktär som helst.
Visst, han hade klor, självläkning och galen frisyr-
-men för mig var det bara en karaktär.
Jag bär den här dräkten.
Det betyder många saker, men mest av allt betyder det att jag är en X-Man.
Wolverine är en Clintan-arketyp.
Ekonomisk med orden, talar bara om han måste.
Uttrycker sig mest med våld.
Kan vi lugna ner oss nu?
Som skådespelare är han ett multiverktyg, det kan ta udda och härliga vändningar.
Dräkten är mitt enda minne av vilka de var.
Och av vad jag gjorde.
Redan tidigt tyckte vi att det lät kul att para ihop Deadpool med Wolverine.
Men så blev det inte av, och sen dog Logan-
-och då kändes det inte möjligt längre.
När vi hade filmat klart Logan… Jag är stolt över filmen-
-och jag menade att det var min sista.
Jag ville bara…tvätta av mina 20 år med karaktären.
Jag ville avsluta historien, för mina fans och för mig själv.
Men den 14 augusti 2022 körde jag ner till stranden-
-och så dök det upp en tanke i skallen:
"Vad vill du göra, Hugh?" Det var ingen tanke om jobbet, utan om livet i stort.
Det slog ner som en blixt. "Jag vill göra Wolverine & Deadpool."
Beklagar, Ryan - så ser jag på titeln.
Vi ger folk det de vill ha.
Jag försökte få tag i Ryan, jag visste att han och Shawn jobbade med nåt.
Jag visste inte vad de filmade, det var bara tyst i luren.
Jag sa: "Om ni vill ha mig, vill jag göra filmen."
Det var verkligen kismet. Stjärnorna radade upp sig.
Jag skulle pitcha filmen en sista gång.
Och så improviserade jag i princip, jag var inte förberedd.
Och det var den filmen vi gjorde.
Deadpool och Wolverine… Kan du tänka dig det?
Vilken puls, vilket kaos…
…och vilka gager.
Jag hade alltid sagt till Hugh-
-att hans karaktär fick ett av de bästa avsluten någonsin.
Det han åstadkom med Logan var så fantastiskt-
-att vi ville skapa något liknande med Robert Downey Jr. i Endgame.
Att ge en fantastisk karaktär ett fenomenalt avslut.
Logan! Han med gafflar till händer? Den Wolverine?
Det var väl oväntat för dem, men jag sa: "Jag är med."
För jag känner Ryan och Shawn.
De har sån respekt för storyn och fansen.
De jobbade stenhårt för att bevara Wolverines integritet.
Jag har enorm vördnad för filmen Logan.
Det är en av få filmer där jag gick ut från visningen-
-skaffade regissörens nummer och bad honom äta lunch med mig.
Jag ville fråga James Mangold om vad jag anser vara-
-en av de fem bästa, eller tre bästa, slutbilderna i någon film.
När Laura tar korset och ställer det på sidan-
-så att det blir ett X, det var ren fulländning.
Jag får gåshud vid blotta tanken.
Men det här är ju en film om Deadpool-
-som definieras av att han är så subversiv och vanvördig.
Och tänk om första scenen i Deadpool & Wolverine skulle bygga på sista i Logan?
Vi började spåna kring det. "Vad kan vi hitta på med graven?"
Det var en scen som verkligen var tvungen att fungera.
Varenda liten detalj behövde sitta som en smäck.
"G'day, mate. Inget skulle återuppliva mig snabbare än en fet säck Marvel-pengar."
Samma här, Hugh.
Välkomna till Logans grav.
Vi är på en plats som heter Black Park i Storbritannien.
Det är juni 2023.
Och idag börjar vi filma prologen.
Vi hade ett Zoom-möte. Ryan och jag på mitt kontor i New York-
-och Wernick och Reese i LA, författarna från de första Deadpool-filmerna.
Ryan sa: "Jag hatar mig själv för den här idén."
Jag skulle verkligen behöva din hjälp.
"Jag använder hans kropp som vapen."
Ja!
När vi hade konceptet klart så blev nästa steg:
"Okej, men hur slåss han med skelettet rent fysiskt?"
En av de första vi anlitade var Alex, en av stuntmännen som gjorde Deadpool.
Den främsta av dem, central i Deadpool.
Han är ett geni på koreografi-
-och kan göra oerhört graciösa och påhittiga saker med kroppen.
Vi såg möjligheten att ge en supertalang hans stora genombrott.
Tittut!
Redo. Hopp!
Vill du beskriva processen? Första steget kallas stunt vis.
Det är när stuntteamet leker med idéer och filmar det med en Iphone.
Det är där man börjar jobba kreativt med en actionsekvens. Vad var första steget?
Det var att gå till en liten butik och köpa ett skelett, eller flera-
-plocka isär det och ställa frågan: "Hur dödar man folk med skelettdelar?"
Jag började med ett helt skelett, för att se hur det går sönder.
Och sen testade vi varje ben som mordvapen och började koreografera.
Det här var tidigt i processen.
Så nu kommer redigeraren att klippa till Alex första stunt vis.
Han hade på sig en slafsig, Deadpool-artad röd dräkt.
Här började vi få en känsla av-
-den fantasifulla, våldsamma, blodiga men även komiska actionscenen.
Tack!
Redan från början ville vi få allt på film.
Vi ville inte hålla på och efterbearbeta, vi ville få det direkt på film.
Om det gick att göra det "på riktigt", gjorde vi det.
Effektavdelningen snöade ner en hel skog och vi använde praktiska effekter.
Episkt foto!
En tagning jobbade vi med i flera veckor för att sätta den.
En höghastighetskamera gick 360 grader runt Alex, som var i mitten-
-och slogs mot fjorton TVA-agenter-
-medan kameran roterade runt dem.
De grävde en enorm grop, monterade kameran och täckte för-
-och så fick vi jobba runtomkring. Tanken var att göra det i en tagning.
Kameran roterade runt dem-
-och varenda rörelse måste vara tajmad perfekt mot kameran.
Det var en knepig tagning.
Vi hade 25 stuntmän i två veckor-
-och vi måste ha dödat dem alla minst två, tre gånger om.
Rena blodbadet.
Det är redan brutalt nog, men om man sparkar iväg skallen?
En snygg grej var när Ryan sparkade iväg dödskallen.
Det blev en läcker vidbild av skogen med döda kroppar överallt.
Som början av Rädda menige Ryan på Omaha Beach, det var inte klokt.
Det här blev så jävla bra!
Då så. Tillbaka till arbetet.
Ryan hade sagt att standarden för att jobba med den här serien…
Speciellt med tredje filmen efter två riktigt bra föregånde-
-så låg ribban högre än för nästan nån annan film.
"Jag varnar dig, det är ingen vanlig film."
"Det är inte ens en vanlig storfilm."
För med Deadpool kan man sätta en riktigt, riktigt bra tagning-
-och efter en sån nöjer man sig i vanliga fall, men inte här.
Man kämpar vidare för nåt ännu roligare, ännu bättre.
Att bara nå första basen… Humorn ska nå tredje eller vara homeruns.
Vi gav aldrig upp, vi kämpade på ända till ljudmixen.
Man liksom håller på: "Det där kanske kan justeras, vi tänker ett varv till."
Så blev filmen som den blev, och jag älskar den.
När jag säger "Regeneration…?"
Då låter vi det hänga i luften, världens stelaste paus.
En, två…
Arbetet var obevekligt.
Varje tagning, varje klippning-
-varje gång jag får ett musikstycke av Rob Simonsen-
-och återkopplar att man kanske kan byta valthornet mot trombon.
Mikrojusteringar, ändringar i skämt…
Ett nytt ordval som gör att det går från roligt till asroligt.
Jag kan hålla upp henne framför mig och se henne i ögonen.
-Vill du göra en ny tagning? -Ja, det vill jag. Faktiskt.
Tar du inte ansvar, kanske du inte förtjänar den här lilla enhörningen.
Så jag plockade upp stridshandsken.
Och jag har älskat att bära den. Eller vad man säger.
Bättre än vi kunnat drömma om!
Nu ger vi järnet.
Det finns vissa saker man väntar sig av en Deadpool-film.
Tonen är en central sak, humorn en annan.
Pegging är inget nytt för mig. Men det är det för Disney.
Återkommande voice-over, återkommande brott mot fjärde väggen.
Sug på den, Fox! Jag hamnar på Disneyland.
Riktigt bra!
-Skön dansk skalle också. -Ja, den är uppriktig!
Ibland har Ryan tvekat. "Vi kanske inte behöver ta om den där."
Då har jag gått in och snackat med honom som ett Deadpool-fan.
"Ge mig det jag älskar!"
-Du är snuskig! -Och jag älskar det.
"Gör nåt annorlunda, men släng inte ut mig helt på djupt vatten."
Jag försöker hitta balansen mellan förväntningar och innovationer.
-Du ska få det du drömt om. -Jag fattar.
Maktbalansen i Marvel Universe kastas om för evigt.
Läget börjar bli spänt. Tre, två, ett, kör.
Att jobba med Shawn och Ryan…
Det är kul att möta människor man beundrat och se dem i arbete.
Att se dem vara så kvicka-
-och otvunget roliga, snabbtänkta och anpassningsbara.
Ryan känner Deadpool så väl-
-att om man pitchar en idé börjar han improvisera kring den som Deadpool.
Och katanor av adamantium! Det är bara för mycket.
Pang, pang, pang.
Så landar jag här. Varsågoda.
Njut bara, sug in hela paketet.
Det är nästan Deadpool själv som rattar projektet.
Då säger jag: "Varför grät Thor?"
Och du ignorerar mig.
Atmosfären är otrolig.
Allt är planerat i minsta detalj. Men när man har så tydliga ramar-
-skapas utrymme där man kan leka och improvisera.
Och det gör Ryan och Shawn väldigt bra.
Det som kanske känns för barnsligt är det där "Herregud, herregud"…
Herregud, han tänker säga det!
Han tänker säga det! "Avengers…"
-Flamma på! -Va?
Ryan och jag har jobbat ihop i fem år nu-
-och under filmningen kunde jag säga: "Ry, kan du…?"
Och han bara: "Visst, okej." Han vet redan vad jag tänker säga.
Ryan, gör den där gesten.
Just den, ja. Tack.
De går undan och tasslar lite, och sen kommer de tillbaka.
Och resultatet blir så himla roligt.
Att hålla masken under inspelningen är svårt, för varje tagning är nåt nytt.
Kanadicker ska ju föreställa snälla!
Skärper du dig inte så åker vi hem igen!
Ditt jävla as!
Heter det "guvernörskap"? Det är så rörigt.
Det är roligt, men även lite läskigt.
Jag ska ta din lilla apparat och förinta det här universumet-
-och sen nästa, och nästa, och nästa-
-tills jag slukat den heliga tidslinjen som en tecknad valp som äter spagetti.
Det kanske är roligare om hon inte vet hur man äter spagetti.
Man måste ha lite timing.
Veta när man ska tänka: "Nej, här behövs inget skämt."
"Här behövs en portion allvar, vi måste skildra kärnan i deras relation."
Logan…
I Tomrummet kan du vara den du är.
Jag vill bara vara fri.
Ryan och jag tänker ofta på den mänskliga kärnan under skratten.
Jag vet att jag skämtar bort allt, men jag bryr mig.
Jag vill spela roll. Jag måste visa tjejen att jag spelar roll.
Jag måste spela roll.
Wade är ingen världsräddare. Han erkänner ju själv att han är torped.
Ibland gör han det rätta av bara farten.
Men vi ville ha stora insatser i filmen. Världens öde skulle stå på spel.
Men Wades värld består av nio personer.
Det har varit några hårda år. Länge sen jag träffade er.
Jag har varit med om stora förändringar. Men jag är lycklig.
Och det är tack vare alla er.
Jag vill säga hur stolt jag är, hur tacksam-
-över att stå i ett rum med varenda människa jag älskar.
Vi insåg att filmen måste förankras med höga insatser.
-Tänker du avliva mitt universum? -Jajamän.
Och är man Wade Wilson handlar det inte om att vara ädel och rädda universum-
-utan att göra det man måste, att rädda sina vänner som utgör hela ens värld.
Deadpool inser att han måste komma på ett sätt att fixa det här.
Han tror att han kan ersätta Ankaret med en annan Wolverine.
-Jag gör det. -Klokt. Fint för den heliga tidslinjen.
Fast jag menade att hitta Wolverine och knäcka ditt näsben.
Logan.
I manuset finns några Wolverine-varianter.
Herregud! Legenden talar sant.
Vi pusslade nästan ihop det till ett montage, men vi hade för få bitar.
Men sen visade vi Shawn: "Det var det här vi hade tänkt oss."
Och då blev det: "Okej, vi använder John Byrne-dräkten."
"Och Wolverine på ett kryss. Och Cavillrine."
Och "gubben Logan".
Vi anlitade några riktiga serieälskare-
-för att gräva fram diverse Logan-varianter som har funnits.
Och vi lyssnade noga.
Stödet från studion är massivt.
Den klassiska John Byrne-bilden från serietidningen-
-är en brun dräkt, med klorna ute, och så ser man Hulken i reflektionen.
"Okej, får vi ha med Hulken?" Marvel: "Javisst."
Det var så många räddningar och idéer på sluttampen.
Det var bidrag från alla möjliga.
Jag bryr mig inte om vems idé det är, låt oss bara göra bästa möjliga film.
Lika lång som i seriealbumen. Tjusigt. Men jag måste säga nej.
Shawn och Ryan är medvetna om att vad fansen vill se i de här situationerna-
-är att man återskapar ikoniska scener.
Så därför efterliknade vi ett antal omslagsbilder.
Det finns en respekt för källmaterialet.
I bjärt kontrast mot Huey Lewis "The Power of Love".
Från Tillbaka till framtiden!
De fick typ klättra upp för ett berg för att fixa rättigheterna.
Shawn ringde Spielberg och Zemeckis. Och vi fick det omöjliga.
En så skön popkulturell mix.
Den här ser lovande ut.
-Du måste följa med mig nu på en gång. -Jag är inte intresserad, damen.
Mallen för Deadpool & Wolverine var några fantastiska kompisfilmer.
Midnight Run, Raka spåret till Chicago… Även Rain Man på sätt och vis.
Två personer som är hänvisade till varann-
-som i normala fall inte skulle tillbringa en minut ihop, men nu blir det flera dar.
Kan du sätta på masken igen?
-Supersvårt att äta då. -Supersvårt att äta annars.
Jag har alltid känt att det skulle bli en rolig dynamik.
Jag kallas "Mördaren med munnen", inte "Den gamle vise rådgivaren".
Ett ord till.
Och jag visste att fansen skulle älska det.
"Guvernör."
Det är en perfekt motsatt kraft för Deadpool.
Vad tänker du på?
Vi har önskat oss en perfekt straight man.
Men Wolverine är ingen vanlig straight man, utan mer…
Han är galen.
Men för…
Det finns en inneboende potential att beröra känslomässigt.
Hur utvecklas relationer, även sådana som börjar med avsky?
I min värld är du…
…högt ansedd.
Inte i min.
-Jag är inte så omtyckt i min heller. -Nähä?
En svår nöt för mig som manusförfattare var att komma Wolverine in på skinnet.
Dels måste publiken kunna relatera till en karaktär de känt i över 20 år-
-och dels måste man göra något nytt med honom som ingen gjort förut.
För första manusversionen skickade Hugh ett 10-minuters röstmemo.
Det är för övrigt inget jag rekommenderar.
Men idén att det här är den sämsta Wolverine-
-var det vi fick med oss från det röstmemot.
Det blev en bra utgångspunkt. Den sämsta Wolverine-
-som dessutom, efter 24 år, får ha den gula dräkten.
Han stoltserade runt som en banan.
Varför började du använda dräkt till sist?
I röd dräkt syns det inte när man blöder, men gul är säkert också bra.
När jag testade dräkten kände jag direkt att det skulle funka.
Eventuella farhågor var ogrundade.
Att dräkten, när den användes på riktigt och inte i en serietidning-
-skulle kännas för orealistisk eller överdriven eller så. Nej.
Jag minns första dagen som både jag och Hugh dök upp i våra dräkter.
Vi kom gående längs en gångbro på TVA.
Och en herre vid namn Billy Lawless-
-som hjälper mig att ta på dräkten, som är rena ingenjörsprodukten i sig…
När han såg Deadpool och Wolverine komma gående-
-sa han att det var den bästa dagen i hans liv.
"Men du har ju ändå en son, Billy." "Ja! Och han heter Logan."
Det är 24 år sen jag gjorde det här första gången.
Fansen har efterfrågat den här dräkten i 24 år. Satan…
Ursäkta…
Det kändes toppen.
Jag bottnade mer i rollen än nån gång på 24 år.
Och dräkten bidrog till det.
-Jag är ingen hjälte. -Dräkten säger nåt annat.
Gillar du den?
Det kändes märkligt att vi aldrig ens hade testat den dräkten.
Men när jag ser den, särskilt med hjälmen…
Åh, jävlar! Sparar du godsakerna till särskilda tillfällen?
Till dödande.
Jag kände mer än någonsin-
-att Hugh Jackman försvann, och kvar blev bara Wolverine.
Okej, det här är Sabretooth. En fajt man väntat på i 20 år.
Slå inte mot huvudet, och försök inte med några grepp.
Okej, lycka till.
Dräkten sitter väldigt tajt-
-vilket ändå funkar bra i actionscenerna, för man får liksom schvung.
Men det hämmar rörligheten, man får knappt armbågarna över axlarna.
Det där såg inte så graciöst ut.
Och ännu värre med andra handen?
Du klarade det nästan!
Vi fick till några grymma actionscener, varav en är min längsta nånsin.
Vi är i det vackra Burnham Beeches i Storbritannien för att filma bilfajten.
Den har funnits med redan från första manusutkastet.
Publiken väntar sig alla tiders fajt mellan Wolverine och Deadpool.
Men tänk om vi gör det på ett oväntat sätt?
Tänk om vi gör det inuti en tjusig, sen modell av Honda Odyssey?
Jag tänker slåss mot dig nu.
Jaså, du?
Shawn förstår att man måste ligga steget före publiken.
Uppslagen måste hela tiden förhöjas, förändras och utvecklas.
Det är det unika med Shawn och Ryan. De är aldrig fastlåsta vid en idé.
Finns det ett sätt att berätta en bättre story, är de öppna för det.
Jag tror inte att nån regissör, producent eller författare klarar sig på egen hand.
Man behöver så mycket hjälp.
Kan man tänka sig att han typ försöker tackla bilen?
Rammar den, slänger sig in i den.
En del av Wolverine älskar att slåss, då känner han sig levande.
Han har inget emot en dansk skalle.
Det kanske är det vi ser här.
Det finns en puls i det. "Våldet är vårt kärleksspråk." Och pang!
Shawn visade mig den scenen när vi satt på ett plan ihop.
Och han filmade mig när jag såg den första gången!
Jag skrattar helt hysteriskt, jag hade aldrig sett nåt så genialt.
Och det som leder fram till scenen…
En resa med den mest irriterande person som finns.
Och till sist rinner det över.
Vi har bara börjat.
Tack vare 15-årsgränsen kunde vi göra en MCU-film-
-som hade lite svärta och var komiskt subversiv.
Med en vanlig Marvel-film-
-måste man räkna på antalet skallningar och mängden blod.
Men på den här inspelningen var det bara…
Jag drar i bältet och rullar bakåt medan jag håller fast i det.
Och sen fötterna ner i takluckan. Allt i en rörelse. Pang!
En strid mellan två som inte kan dö.
Snyggt!
När du får hans huvud på sidan och börjar göra det här…
Jag bryter den lite tidigare, så du får mata på slagen fort.
Varje actionsekvens är så uppfinningsrik och unik-
-och rolig och brutal och innehåller saker man aldrig sett förr.
Och det är svårt att åstadkomma.
Fantastiskt!
Vi ville ha en riktigt formidabel skurk-
-och då nämndes nånting som var nytt för mig, en omegamutant.
Figuren Cassandra Nova, Charles Xaviers tvilling.
I samma veva tittade jag på The Crown med Emma Corrin-
-och tyckte att hon var helt fenomenal.
Jag reste till England och såg henne i en teaterpjäs.
Vi åt middag efteråt, och jag hade min Cassandra Nova.
Vi hade ingen reserv, inga andra uppslag. Men som tur var tackade hon ja.
Inte vad jag väntade mig.
Jag dömer dig inte.
Jag är inte Charles.
De sa: "Glöm allt du tror dig veta om skurkar, se det inte som en skurkroll."
Den första referensen Ryan gav mig var Christoph Waltz i Inglourious Basterds.
Han behöver inte spela ondskefull eftersom han bär uniformen.
Den säger det åt honom, vilket gör det tio gånger mer ohyggligt.
Är du så läskig?
Det tyckte TVA. De skickade hit mig innan jag kunde gå.
Så vi gjorde nåt liknande. Mitt skalliga huvud, kragen, skurksiluetten-
-och fingrarna, som är så förlängda att man ser det, fast ändå inte.
Vad är det som sker härinne?
Hela hon utstrålar ondska, och det är roligt att spela oförutsägbar.
Hon har en fascinerande skevhet.
Johnny sa att du är ett psykotiskt, megalomant rövhål-
-som är besatt av dominans och smärta.
-Sa du allt det om mig? -Nej!
Chris och jag byter ofta cameos med varann, och han var helt med på tåget.
I manuset anklagar Deadpool honom för att vara världens skitsnackare.
Att det inte är jag, utan han, som snackar imponerande mycket skit.
Men som åskådare vet man ju att det inte stämmer.
Deadpool orsakar bara ännu en persons död.
Inte min favorit-Chris.
Jag skrev en eftertextscen åt Chris.
Från början var det bara för att manipulera honom till att säga ja.
"Vi har även den här scenen."
Men så blev den riktigt rolig, så jag ville verkligen ha med den.
Och Chris krävde att eftertextscenen skulle vara med. Vilket jag förstår.
Om min sista gärning blir att tända eld på det pissludret, dör jag ändå inte lycklig.
-Vad du tar i! -Ja, Wade.
Jag vill urinera på hennes nygrillade lik och knulla sönder de förkolnade resterna-
-medan jag gurglar Juggernauts juggernötter. Du får citera mig.
Här är hjältarnas tillhåll.
Här finns diverse varianter och "påskägg" från Marvels filmuniversum.
Var är vi?
Ingen aning, men jag trivs.
Fansen kanske känner igen den här fantastiska sängen-
-som var Hulkens sovplats i Thor: Ragnarök.
Bordet kommer från Carols rymdskepp i The Marvels.
Ray Chan gjorde ett toppenjobb med det här.
Det finns så många detaljer.
Shawn och Wendy ville ha med några påskägg till fansen.
En grej stod ut lite extra.
En sju meter hög skulptur av Wanda-
-som användes i Doctor Strange 2.
Den stod i ett tempel med en takhöjd på tio meter-
-så jag tänkte: "Jag tar den och lägger in den i taket."
Så den blev taket i tillhållet.
Det är genomtänkt. Var sover de, vad har de för saker?
De bor i Tomrummet. Vad har de hittat?
Se på er alla. Ni måste vara "de andra".
Att se hjältarna i den miljön var något helt otroligt.
Jag fick ett meddelande från Ryan.
"Ring mig", stod det.
Det var lite udda. Varför skulle han ringa mig?
Då berättade han-
-att han ville se mig i teamet till hans Deadpool-film.
"Visst, om du får till det, så."
Wesley är Blade för mig. Hans rolltolkning inledde en ny era.
Jag föddes redo.
Wesley skapade i princip karaktären och tog risker ingen hade tagit på den tiden.
Det har bara funnits en Blade, och fler kommer aldrig att finnas.
Snyggt! Nu kör vi!
Det känns som om jag vann nån tävling och priset var att bli statist.
Jag har tassat runt Gambit i 20 år nu…
Man behöver inte be Channing Tatum att spela Gambit.
Han har försökt få till en Gambit-rulle lika länge som jag med Deadpool.
Vi var på Comic Con 2016, när Fox skulle göra den filmen.
Ni fattar inte hur det känns att se det här!
Shawn och jag träffades när han var tilltänkt regissör för Gambit på Fox.
Jag trodde inte mina öron när de ringde, det hade kunnat vara ett spratt.
För jag hade gjort vad som helst för att spela Gambit, om så bara en gång.
Det var fint att återvända till Elektra.
Jag spelade Elektra 2004-
-och hade inte rört ett saisvärd sen dess annat än för att impa på barnens kompisar.
Jag hade inte gjort nånting sånt på många år.
Här, här, och sen en stöt. Och sen pressar jag dig bakåt.
Att få in Elektra i Deadpools värld har varit hur kul som helst.
Det var fint att se Dafne Keen som en äldre, klokare Laura.
Vi får se vad Logan betytt för henne.
Jag växte upp tack vare dig.
Att hitta en ny, mognare Laura var väldigt intressant-
-för hon har ändå kvar sin medfödda, vilda och djuriska karaktär.
Men hon har också vuxit upp och kan hantera sina känslor bättre.
Jag vill inte ångra det.
Jag var så ung när jag spelade henne, och hon har väntat på att komma ut igen.
Vad säger X-23?
-Jag heter Laura. Nu jävlar kör vi. -Nu jävlar kör vi!
-Den mest vansinniga tagningen nånsin… -Vänta bara!
Jag ville inte sluta igår. Alla andra hade kroknat, men jag bara: "Måste vi åka hem?"
Dräkten blev en överraskning, för inför den förra Gambit-filmen-
-var han inte med i X-Men och hade inget pansar.
Vi bestämde oss för att han skulle se ut precis som i serietidningen.
Vi valde ut en bild, och trollkonstnärerna som jobbar med filmen löste resten.
Den här dräkten skiljer sig från den förra, den är lite mattare.
Mindre glans… Jag har inte samma sköna stil som i de förra filmerna.
De här två kanske är vår chans att bli ihågkomna på det sätt vi förtjänar.
-Ett avslut. -Ett eftermäle.
Många superhjältar bär rött, men Deadpool gör ju det-
-så Elektras dräkt fick gå åt det grålila hållet, vilket jag älskade.
En annan dräkt som visar mindre hud. Tidigare visade Elektra mycket mer mage.
Men det behövs inte längre, för Elektra har fött tre barn.
De här karaktärerna har en viktig funktion-
-och några av mina bästa stunder i filmen är tillsammans med dem.
De var otroliga, för vi hade sex och en halv timmars dagsljus om dan.
Jag minns när jag satt med dem i min trailer.
"Jag måste be er om en sak."
"Förutom toabesök, kan alla stanna på inspelningen hela tiden?"
"För idag måste vi bara kötta på."
Och de tog det på bästa sätt.
De stannade kvar och var helt redo att göra sina actionscener på studs.
Shawn och Ryan har drömt om att vi skulle förenas-
-och kämpa för dem och hjälpa dem uppnå sina mål.
Att se Shawn och Ryan bli så uppspelta över-
-att deras dröm blev verklighet inför ögonen på dem, det var härligt.
Tack!
Vi har väntat så på det här, och jag är så tacksam.
-Det blev som vi önskade. -Mer än så. Femtio gånger bättre!
Snyggt jobbat!
Här är Ant-Man-arenan, vårt smeknamn på Cassandra Novas näste.
Hennes fästning. Hennes lya. Det är en gigantisk Ant-Man-
-som är till hälften begravd i öknen i Tomrummet.
Och inuti skelettarmarna har Cassandra Nova sitt tillhåll.
De byggde en hel arena där fordonen funkade på riktigt-
-och rampen som förvandlas till trappsteg när jag kommer.
Allt fungerade, det var häpnadsväckande.
"Arenan som utgörs av hans armar." Det är här.
Va?!
Blotta föreställningen att Cassandras lya var byggd inuti ett skelett av Ant-Man…
Det stod med i första manusutkastet-
-och det var en så udda, nyckfull, slumpartad, säregen-
-galen och cool idé, just för att den är så märklig, så det fastnade.
Jag utgick från Ant-Mans dräkt från dräktteamet.
Vi skannade dräkten och förstorade pansaret.
Så vi gjorde en jättekopia av hans dräkt.
För att göra arenan lite intressantare… Jag pitchade det här för Shawn.
Det skulle vara som när Mad Max först kom till Tina Turners Thunderdome-
-där alla hejdukar stod och hojtade.
Vi byggde en inre struktur, inuti armarna-
-med flera våningar och en ställning som kameran passerade bakom-
-vilket kryddade den avslutande sekvensen i tredje akten.
Det är så mäktigt! En till.
Och fordonen… Jag skulle utforma en fordonskaravan.
Jag tänkte mig att saker har hamnat i Tomrummet-
-så att jag kunde göra hybrider av etablerade Marvel-fordon-
-och kalla dem "varianter" och modifiera dem lite.
När man är regissör kan en tagning komma till en på två sätt.
Ibland är det svårt att visualisera-
-och då måste man gå omkring för att det ska ta form i huvudet.
Men när scenografin är detaljerad, djup och nyanserad-
-som den är här, blir det lätt att visualisera.
Så det jobbigaste idag blir att få tid att göra alla tagningar-
-som jag inspireras att göra av scenografin. Som är uppbyggd på riktigt!
För hela vår approach är ju äkta platser och riktiga byggnader-
-så att åskådarna får uppleva något som känns äkta.
Det känns som en Kia.
Det här är det vi kallar "New York-gatan".
Men det klargörs aldrig om Deadpool bor i New York och mycket är filmat i Vancouver.
Så det här är en odefinierad gata där Deadpool bor.
Vi har byggt en stadsgata här på Pinewood Studios i London.
Man baxnar nästan av hur äkta och detaljerat det blev.
Till exempel det här, att gjuta in metallplattor i asfalten.
Det finns ingen anledning till det, men såna detaljer, trottoarsmutsen…
Det är alla såna små detaljer som gör att vi kan befinna oss i den här världen.
Varför byggde vi den här världen?
För att Wade bor i en amerikansk stad, och vi filmar i Storbritannien-
-och för att den här sekvensen, som vi ska filma i några veckor nu-
-har några av de mest spoileraktiga och hemliga vändningarna i hela filmen.
Om vi spelade in på en riktig gata skulle nån smygfota oss. Så här är vi.
Alla redo. Bakgrund…och tagning!
På den här inspelningsplatsen fick vi jobba med det lilla utrymme vi hade.
Så antalet tillgängliga kvadratmeter styrde layouten.
George, chefsfotografen, hade tankar om hur vi skulle förhålla oss till solljuset.
Så vi hade det utrymme vi hade-
-plus att solens gång över himlen avgjorde strukturen på bygget.
Så jag bestämde mig för att en del av gatan skulle bli mer intressant.
Den här scenen associerar jag till The Warriors - Krigarna.
Deadpool-kåren kommer gående från varenda gata.
Vi döpte det sen efter gangstergänget Five Points.
Hallå, gänget! Det ser bra ut.
Deadpool Prime här.
Kan vi lägga av nu?
När Ryan först bad mig att regissera den här Deadpool-filmen-
-började jag läsa en jäkla massa serier.
Och Deadpool-kåren blev tidigt en idé jag fastnade för.
Och jag ville verkligen få in den i min Deadpool-film.
De avancerar här, men stannar när någon ropar "Stopp".
Stopp!
Som sagt, många Deadpools där.
Vi började med Nicepool, Ryans alter ego.
Det var den första vi jobbade på.
Han är en kralligare variant.
En snyggare Deadpool.
-Var har du masken? -Ni ser väl hur jag ser ut?
Ett böljande hårsvall och väldigt zen.
Ursäkta mig. Vilken vacker plats!
Jag älskar att spela Nicepool.
Han är så tillgjord och så "trevlig"-
-att när hans huvud till skjuts av kroppen-
-så drar man en suck av lättnad.
Jag har för låg bentäthet och måste bevara ansiktet.
Han är som en "nyproducerad, 20 % bättre" version av Deadpool.
Krom och guldpläteringar, blanka detaljer…
Har du guldpläterade .50-kalibers Desert Eagle?
Javisst. De matchar min huggie.
Allt är specialtillverkat. Det finns inte en detalj på dräkten som är återanvänd.
Till och med materialet är specialupptryckt.
Allt är målat och maskerat och gjort från scratch.
Vi på dräktteamet har gjort 30 varianter-
-men även några specialvarianter som Deadpool 2099-
-Ladypool, Zenpool, Cowboypool…
…Kidpool, Headpool och Dogpool.
Alla fick fritt utlopp för sin fantasi.
Dogpool är en favorit. Vi sökte på världens fulaste hund-
-och så hittade vi brittiska Peggy.
Inspiration kan uppstå spontant. Jag såg nån skräpig älvserie med min sexåring-
-och så var det en älva med skyddsglasögon-
-och ögonen förstorades nåt enormt inne i dem.
Det såg läskigt ut, och jag filmade av det-
-och skickade till de effektansvariga, Swen Gillberg och Lisa Marra.
"När Dogpool kommer tillbaka i akt tre, kan han få skyddsbrillor då?"
"Och de får gärna ha tidernas tjockaste linser."
De svarade: "Ja, men det kommer att kosta."
Då sa jag: "Det här är vår Baby Yoda."
Gullig vovve.
En rolig grej idag…
Jag har jobbat i två månader med Rob Simonsen på filmmusiken.
Och man spelar musiken och Deadpool- ledmotivet som skrivits till filmen-
-nu under inspelningen, vilket ger skådespelarna den rätta vibben-
-och en känsla av Deadpool-kårens stenhårda attityd.
Musiken till Deadpool kan skrivas helt respektlöst.
Man kan använda superhjältemotiv, men man kan också leka med det.
Jag ville skapa en lite ny känsla med rytmiskt driven musik-
-inte bara med elektroniska instrument, utan med drivande slagverk.
Men det måste även innehålla orkestrala partier-
-så att man känner att det är en Marvel-superhjältefilm.
För mycket handlar ju om hur Deadpool ser sig själv i Marvels universum.
Så perspektivet i filmmusiken utgår ofta från Deadpools perspektiv-
-och speglar hans känslor när han upptas i MCU.
Är du redo?
Döda hundra varianter av dig? Då är jag jävligt redo.
Den långa tagningen, som vi kallar den, låg tidigt på bordet.
Den behöver inte kännas kraftfull, snarare ha ett dansant flow.
-Men brutal kan den vara ändå. -Ja, dödandet ska vara brutalt.
Ryan sa att han hade drömt om den här tagningen i…
Jag tror att han sa sju, nio år.
Allt från fotot till inramningen, musiken och actionsekvenserna.
"Vi ska göra det här", sa han. Okej, sa jag.
Nu filmar vi det här. Mycket energi nu. Ha så kul!
Inför en lång tagning måste man bestämma sig för vad man sikta på.
Ofta när man filmar långa actionsekvenser kör man flera kameror.
Man kan klippa till nåt annat om nån missar ett slag eller en spark.
"Då går vi till den kameran eller explosionen här."
Men i en enda tagning, och den här är över två minuter, finns inga genvägar.
Det var en rejäl utmaning.
En av stuntkillarna visade en version av tv-spelet från 1995. "Kolla!"
Och det var Wolverine som slogs mot hundra pers i en "tagning".
Rätt otippat!
Tanken var att göra hela tagningen med en åkvagn-
-låsa kameran i fast läge och göra några åkningar-
-och sen skulle vi baka in de olika filmlagren ovanpå varann.
Men all action gjordes som praktiska effekter.
Sen fick det bli en fråga om hur vi skulle kombinera de olika lagren.
Kan ni mixa in den här tagningen med hjälten i sektion 3?
Ett problem var att vi bara hade tre timmar på oss om dagen-
-då solen stod rätt på himlen för att det skulle fungera.
Så vi fick vara på plats vid sju på morgonen, i mörkret.
Sen repeterade vi från sju till tio, tog en tidig lunch-
-och sen fick stuntpersonerna en timme på sig att göras om till Deadpools.
Sen filmade vi från halv tolv till halv tre.
Vi koncentrerade oss först på sektion 1, sen när den var klar-
-så använde vi resten av dagen för att repetera inför nästa dag, och så vidare.
Tjusigt. Wow! Där satt den.
Jag har hållit på länge, och jag gillar den mentala utmaningen-
-med att jobba med många stuntpersoner, göra koreografin-
-tänka på kamerans position och försöka få till nåt helt nytt.
Det var en härlig utmaning.
Det där kändes bra!
Zombierna reser sig.
-De här regenereras tydligen. -Deadpools! Anfall inte.
Jag älskade Peter i Deadpool 2, så jag ville inte bara ha med honom-
-utan även ge honom en betydande roll.
Att se Peter i dräkten är helt galet.
Lika galet som att jag sätter på mig en dräkt-
-som har burits av Ryan Reynolds. För vi har inte riktigt samma kroppsform!
När jag först träffade Shawn, regissören-
-sa han typ: "Åh nej, jag trodde att du var fetare." Så det var fint.
Så de fick göra en fetdräkt, och först tog de i för mycket.
Folk sa: "Nej, inte så absurt tjock!" Så de fick minska den.
Jag är den lönnfeta typen i fotriktiga sandaler som ser något mer i spegeln!
Jag ser nån som banne mig stöttar sin kompis!
Han är lite av en Ned Flanders och lite vanlig kille.
Men Rob är faktiskt väldigt subversiv och har kolsvart humor.
Så han är en rolig karaktär att leka med och att skriva-
-eftersom han anammar det där makabra.
Peter är ingen figur från serien, "jag undrar när vi får se Peter".
Han är en ny skapelse. Och nu har han väl typ backat in i MCU.
Han tog sig in köksvägen. Rätt coolt.
Peter, Peter, Peter!
När man säger att han nu ingår i MCU, så ljuger man inte. Vilket känns udda!
Ha så skönt med min Peter.
I elcentralen sker den stora upplösningen.
Ray skapade en värld som inte liknar nånting annat.
Han uppfann helt briljanta saker.
Det är mestadels praktiska effekter.
Där finns vatten, virvlar, elektricitet och eld.
Tredje aktens svindyra Marvel-effekter, aktivera!
Elcentralen var en ventilationstrumma från 1905, ett bortglömt utrymme-
-som TVA tog i beslag och försedde med en kraftkälla:
Plasmakärnan och antiplasman.
Tidsstrimlaren gjorde mig mållös. Det var stora handskar som jag satte händerna i-
-och de var ordentligt tunga och gedigna.
Med lampor, sladdar, muttrar, bultar och skruvar… Det var fantastiskt.
Jag hade nog tjugo olika skisser på den här.
Jag tänkte mig att strimlaren kunde slå ihop plasmorna till en atombomb.
-Jag förstår inte. Hur överlevde ni? -Du hade rätt. Ensam hade man dött.
Men när en Deadpool och en Wolverine håller hand och lyssnar på Madonna…
Då blir de helt jävla osårbara.
När man närmar sig slutet av en lång filminspelning, är man helt slut.
Kroppen känns osund, hjärnan är utmattad-
-så ärligt talat längtar man efter sitt vanliga liv.
Men med den här filmen känner jag mig kluven.
För jag har kommit till jobbet-
-och samarbetat med mina två bästa vänner i flera månader.
Det här är ett tecken på äkta kärlek, att jag låter någon annan-
-bocka av avklarade rutor på vår storyboard.
Äkta brödraskap.
Jag har jobbat med filmen i nästan ett år. Utvecklat den ihop med Ryan i två år.
Vägen är lång, och det är ingen garanti att man får vandra den med sina bröder.
Ibland inser man åratal efter ett jobb att man hade tur som fick vara med.
Den här gången visste jag det redan på dag ett.
En bild av oss från första dagen blev min avslutningspresent till dem.
Vi visste att under 70 dagars inspelning, eller ett antal månader-
-skulle vi få spela våra drömroller med våra drömkollegor-
-en drömpersonal, en drömstory och en drömfilm.
Det kändes nästan som ödet, som om det var meningen.
Och vi njöt av det. Jag har aldrig varit så glad över att vakna och gå till jobbet.
Spelar man in tillsammans med goda vänner är man nästan i mål redan från början.
Det stämmer in klockrent på Deadpool & Wolverine.
Jag fattar varför han gjorde tio såna här jävla filmer…
Det finns en replik som jag och Ryan skrev-
-i en av de sista scenerna mellan Wolverine och Deadpool.
Deadpool säger till Wolvie:
"Jag har väntat länge på det här samarbetet."
"Och det var väntan värt."
Översättning: Magnus Lässker